Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

І. Позиція учасників у справі. Заявник звернувся до суду із вказаною заявою про оголошення загиблим (померлим) свого сина [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Київ, військовослужбовця військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [INFO] під час виконання військового обов`язку по захисту держави України під час здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та пов`язаних із захистом Батьківщини, визначивши місце смерті в районі с. Південне Донецької області. Оголошення [PERSON] загиблим (померлим) заявнику [PERSON] потрібно для реалізації його законних прав та інтересів - отримання передбачених законодавством соціальних гарантій, виплат, а також для вирішення майнових та спадкових питань, у тому числі для отримання свідоцтва про смерть. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 19 серпня 2025 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 01 вересня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі. 18 вересня 2025 року протоколом попереднього відбору присяжних відібрано присяжних для розгляду справи. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні подану заяву про оголошення особи померлою підтримала і просила задовольнити. Представник Печерського районного у м. Києві відділу реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, через Електронний суд направив додаткові пояснення. Представник військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вивчивши заяву, заслухавши обґрунтування представника заявника, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов наступного висновку. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 31 березня 1990 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського району, про що складено відповідний актовий запис № 423 /а.с. 12/. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року та який діє на даний час. Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» на всій території України було оголошено та розпочато загальну мобілізацію. Судом встановлено, що у межах цієї мобілізації призивною комісією [INFO] 14 березня 2022 року на підставі ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» [PERSON] зарахований у запас та 15 березня 2022 року був призваний на військову службу. Військову присягу військовослужбовець [PERSON] прийняв 16 березня 2022 року та проходив службу у різних військових частинах, а згодом - у складі військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, у лавах якої був направлений на виконання бойового завдання, під час якого зник безвісти /а.с. 15-16, 17/. Сповіщенням сім`ї № 95 [INFO] , зареєстроване 27 листопада 2023 року за № 5873, повідомлено заявника [PERSON] про те, що співробітник військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу, вірний військові присязі, у бою за Батьківщину, зник безвісти під час виконання бойового завдання 23 листопада 2023 року у Донецькій області /а.с. 18/. Крім того, відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] про призначення службового розслідування від 06 грудня 2023 року № 199ДСК відносно, зокрема солдата [PERSON] було проведено службове розслідування за фактом зникнення безвісти, у тому числі солдата [PERSON] , [INFO] , який пропав безвісти 23 листопада 2023 року в районі населеного пункту Південне Донецької області /а.с. 19-20/. За результатом проведеного службового розслідування командиром прийнято рішення вважати солдата [PERSON] зниклим безвісти, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] від 06 січня 2024 року № 1ДСК про результати службового розслідування /а.с. 21-23/. Відповідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 06 січня 2024 року № 1ДСК про результати службового розслідування на підставі матеріалів службового розслідування, рапортів командного складу та свідчень військовослужбовців, встановлено, що [INFO] під час участі в бойовому зіткненні в районі ведення активних бойових дій у населеному пункті Південне Донецькій області, солдат [PERSON] отримав поранення, які, за словами свідків, були несумісні з життям. Спроби надати медичну допомогу не дали результату - військовослужбовець не подавав ознак життя. Обставини зникнення - активна фаза бою, щільний артилерійсько-мінометний обстріл, неможливість евакуації тіла з поля бою, а також подальше захоплення позицій противником - свідчать про наявність реальної загрози загибелі. Факт потрапляння в полон під час службового розслідування не підтверджено. До отримання документальних підтверджень загибелі або полону, солдата [PERSON] , [INFO] , обґрунтовано вважають безвісно відсутнім з 23 листопада 2023 року/а.с. 24-25/. Судом встановлено, що згідно з: 1) Випискою з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, наданою державним підприємством "Український національний центр розбудови миру" та листом Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України, який створює і веде облік оборонці України, які перебувають у полоні держави-агресора, та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України, та здійснює координацію заходів щодо звільнення таких категорій осіб відсутнє підтвердження про перебування військовослужбовця [PERSON] , у полоні від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста /а.с. 34/; 2) листом Координаційного штабу з питань поводження із військовополоненими відсутні будь-які відомості від російської сторони або інших джерел щодо перебування [PERSON] серед військовополонених чи загиблих, а також серед полеглих оборонців України, тіла яких були репатрійовані з тимчасово окупованих територій російською стороною /а.с. 37-38/; 3) листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини інформація від російської сторони або інших джерел щодо перебування [PERSON] серед військовополонених чи загиблих не отримувалась, а також відсутні відомості про [PERSON] серед полеглих оборонців України, тіла яких були репатрійовані з тимчасово окупованих територій російською стороною /а.с.39-40/; 4) листом Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, інформація від російської сторони або інших джерел щодо перебування [PERSON] серед військовополонених чи загиблих не отримувалась, а також відсутні відомості про [PERSON] , серед полеглих оборонців України, тіла яких були репатрійовані з тимчасово окупованих територій російською стороною /а.с. 41-44/. Також за фактом зникнення солдата [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023100080004425 від 27 листопада 2023 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. На цей час досудове розслідування триває та проводиться Відділом поліції № 1 Бахмутського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області /а.с. 45-46/. Відомості за фактом зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, 05 березня 2024 року (ID реєстрового запису 31203) /а.с. 47/. Таким чином наразі не має відомостей про те, що громадянин [PERSON] живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин. Вказані обставини з достатньою вірогідністю підтверджують загибель (смерть) військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , під час виконання бойового завдання у зоні ведення активних бойових дій в районі населеного пункту Південне Донецької області. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (частина перша статті 47 ЦК України). У постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22 Верховний Суд розмежував конструкції встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою. Так, Верховний Суд зазначив, що особливістю справ про оголошення фізичної особи померлою є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Натомість відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тобто за наявності беззаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Подібний висновок викладено у постанові Верхового Суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23. Вирішуючи справи такої категорії, судам слід враховувати, що основним критерієм розмежування цивільних справ про оголошення особи померлою та встановлення факту її смерті є доведеність обставин смерті. Оголошення особи померлою засноване на презумпції її можливої смерті і відсутності яких-небудь доказів щодо цього, а встановлення факту смерті - на беззаперечних доказах її смерті (письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини; заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю). За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України). Заявник [PERSON] для захисту своїх прав звернувся до суду про оголошення особи загиблою (померлою). Обраний заявником [PERSON] спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, зазначає, що речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи; наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України; вказує, що наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09.12.2009 на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого); дійшла висновків, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України; наголосила, що згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси; зазначила, що одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Також у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. На момент розгляду цієї справи наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 втратив свою чинність. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Згідно з цим Переліком с. Південне Донецької області з 07 серпня 2024 року належить до територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Отже, загальновідомим фактом, який не підлягає доведенню, суд вважає те, що станом на день розгляду справи територія с. Південне Донецької області є такою, на якій ведуться бойові дії, або тимчасово окупованою, і ця територія входить до затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Судом враховано, що заявник звернувся до суду із заявою 19 серпня 2025 року, тож на момент звернення заявника до суду з такою заявою сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини 2 статті 46 ЦК України, а тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 щодо умов та строків, за яких фізична особа, зникла у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою, та можливості не пов`язувати початок відліку шестимісячного строку для оголошення особи померлою з моментом скасування воєнного стану чи припинення воєнних дій на всій території України, а визначати його з огляду на конкретні обставини справи, суд зазначає, що заява про оголошення особи загиблою (померлою) подана відповідно до строків, що визначені чинним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, деталізує положення ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. До предмета доказування у справах про оголошення особи померлою входять обставини відсутності відомостей про особу за місцем проживання, відсутність достовірної інформації про неї протягом визначеного строку, обставини, що загрожували смертю або вказують на ймовірну загибель. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь, перелік доказів не є вичерпним і залежить від конкретних обставин справи, які мають підтверджувати факт смерті або вірогідність її настання. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23. Судом враховано, що за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 (провадження № 61-15733св23), від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23 (провадження № 61-16074св23). При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, тобто матеріально-правовий зв`язок, або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником [PERSON] обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу загиблою (померлою), суд вважає наявними підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити загиблою (померлою), матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації своїх цивільних прав та законних інтересів, у тому числі для отримання передбачених законодавством соціальних гарантій, виплат, а також для вирішення майнових та спадкових питань через здійснення державної реєстрації смерті [PERSON] органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявником, вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судове оголошення особи загиблою (померлою) можливе у випадках, коли встановлено обставини, що дають підстави для вірогідного припущення про її смерть, навіть якщо фізичне тіло не було знайдено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] , [INFO] , загиблим (померлим). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи загиблою (померлою) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це, а в деяких випадках таким днем є день ймовірної загибелі особи. Оскільки, матеріали справи дають можливість встановити день вірогідної смерті [PERSON] , [INFO] , то оголосити його загиблим (померлим) слід з 23 листопада 2023 року.

Outcome: approved