Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Солонько О.С., звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З березня 2023 року позивач [PERSON] почав проживати однією сім`єю із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON] . З червня 2025 року відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавить його вподобаннями, матеріально не забезпечує, взагалі не спілкується. Позивач із сином проживають у комфортабельному будинку з сучасним ремонтом, у сина є окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, наявний одяг по сезону, дитина забезпечена повноцінним харчуванням. Всі питання щодо виховання сина вирішує позивач самостійно, без участі і підтримки з боку відповідача. Позивач прикладає максимум зусиль для розвитку дитини, яка перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, зокрема відмовляється надавати кошти на утримання дитини, інтересами дитини не цікавиться, з сином не спілкується, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої вимоги позову визнала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , так як не бажає приймати участь у його вихованні, справу просить розглянути за її відсутності. Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без участі представника, а також до заяви додала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 27.08.2015 Красноармійським МВ ГУДМС України в Донецькій області, довідка від 28.12.2022 №3507-7001678147 свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування якого [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Акт обстеження умов проживання від 22.08.2025, довідка Суботцівської сільської ради кіровоградської області №571 від 09.09.20205, свідчать про те, що по [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що по [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , мати дитини разом з дитиною не проживає, участь у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає. Рішенням виконавчого комітету Суботцівської сільської ради Кіровоградської області №161 від 23.09.2025, затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Суботцівської сільської ради Кіровоградської області, відповідно до якого вбачається доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «З та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Необхідно зауважити, що згідно з ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, але необхідність його застосування, за встановлених обставин, є доведеним. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківські обов`язків щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, тощо. Під час судового розгляду не встановлено будь-яких дій з боку відповідача, які могли б свідчити про спроби змінити свою протиправну поведінку та бажання повернути дитину, натомість остання в черговий раз вказала на небажання приймати участи у житті дитини і не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому із зазначених підстав позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved