Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року в розмірі 81075,12 грн., моральної шкоди в розмірі 30000 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 17553,75 грн. Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що працює у відповідача з 06 листопада 2001 року, на даний час працює на посаді керівника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк», має посадову інструкцію з вичерпним переліком посадових обов`язків. Під час роботи у відповідача позивач щоденно користувався у роботі електронно-обчислювальними машинами (комп`ютерами) понад чотири години у день і за період з листопада 2001 року по серпень 2022 року набув право на отримання додаткової відпустки за особливий характер праці тривалістю 84 календарні дні, з розрахунку 21 року праці по 4 дні відпустки. Листом від 29.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220728/12093 відповідач відмовив позивачу у наданні відпустки за особливий характер праці з посиланням на те, що трудовим договором такий вид відпустки не передбачений, та відповідно до посадової інструкції більша частина робочого часу не потребувала роботи за комп`ютером. Позивач зазначає, що заробітна плата позивача за один календарний день відпустки згідно з розрахунковим листком за верпень 2022 року становить 965,18 грн., тому відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року в розмірі 81075,12 грн. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що порушення трудового законодавства з боку відповідача призвело до його моральних страждань, приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації, адже позивач був та є позбавлений свого права на отримання достойного рівня життя та утримання родини. Крім того, позивач є членом багатодітної родини, має тривалий безперервний стаж роботи у відповідача, має інвалідність 3-ї групи і йому протипоказане значне психоемоційне напруження. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено у 30000 грн. У відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог просило відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 58 Додатку 2 до постанови КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 у первинній редакції право на отримання додаткової щорічної відпустки до 4 календарних днів надається оператору електронно-обчислювальних машин. У редакції даного нормативно-правового акту від 13.05.2003 право на отримання зазначеної відпустки формулювання надається працівникам, які працюють на обчислювальних машинах, а також операторам обчислювальних машин, який працює на машинолічильних станціях. В редакції зазначеного нормативно-правового акту від 16.12.2004 р. право на додаткову відпустку надається працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах. [PERSON] працював в АТ КБ "ПриватБанк" з 06.11.2001 на ізних посадах. Протягом періоду роботи з 06.11.2001 (тобто з дати прийняття) по 15.12.2004 (дату набуття чинності змін до Постанови КМУ № 1290) [PERSON] не займав посади оператора електронно-обчислювальних машин або оператора обчислювальних машин, який працює на машинолічильних станціях, перебування на яких давало б право на отримання додаткової відпустки за особливий характер праці. Тому позовні вимоги про стягнення компенсації за додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці за період з 06.11.2001 по 15.12.2004 не підлягають задоволенню у зв`язку із їх невідповідністю нормам чинного на цей час законодавства. За період з дати прийняття на роботу до 04.04.2018, перебуваючи на посадах юрисконсульта, начальника юридичного департаменту, керівника відділу правового забезпечення, позивач не виконував трудових обов`язків, які б вимагали роботи з електронно-обчислювальними машинами та програмними комплексами більше половини робочого часу. Тому оскільки у спірний період позивач не виконував роботу, пов`язану з електронно-обчислювальними машинами, протягом більше половини робочого часу, то не набув права на отримання додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці. За період з 10.08.2021 по 28.04.2022 позивач не приступав до роботи у зв`язку із звільненням, за цей період судовими рішеннями у справі № 554/8601/21 було стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також безпідставним є визначення позивачем кількості днів щорічної відпустки у чотири дні на рік, оскільки у п. 58 Додатку до Постанови КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 4 календарні дні визначені як максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці. Тобто, в залежності від характеру та умов праці, а також часу виконання трудових обов`язків, пов`язаний з роботою за комп`ютером, додаткова відпустка може бути встановлена у кількості від одного до чотирьох днів, де визначені постановою КМУ 4 дні є верхньою межею для надання такого виду відпустки. Колективний договір в АТ КБ «ПриватБанк» не укладався, внутрішніми нормативними документами Відповідача не визначено конкретну тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що в даному випадку відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, за відсутності всіх обов`язкових складових для такого відшкодування, зокрема позивачем не доведено факту настання моральних страждань. У додаткових поясненнях від 24.10.2022 позивач зазначив, що під час праці у відповідача діяв на підставі посадових інструкцій, які визначають його функціональні обов`язки, права і відповідальність як керівника відділу правового забезпечення. Всі перелічені у посадових інструкціях права та обов`язки позивача передбачають обов`язкове використання у своїй роботі електронно-обчислювальної машини - монітору та комп`ютеру. Крім того, у відповідача є наступні програмні комплекси, щоденне використання яких у повсякденний роботі є обов`язковим та потребує для цього електронно-обчислювальної машини: ПК «Путівник», ПК «Електронна система контролю», ПК «Інтелектуальний фонд», ПК «Гаряча лінія: Шахрайство», ПК «ХелпДеск», ПК «ПриватДок», ПК «Система обліку судових справ», ПК «ПриваПерсонал», електронна пошта у домені @privatbank.uа. 24.01.2023 відповідач звернувся із клопотанням про витребування доказів, а саме - витребування з архіву суду справи № 554/10617/21 для дослідження щодо тотожності предмету та підстав позову, заявлених у цій справі. Також 24.01.2023 відповідач звернувся з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю судового рішення, постановленого у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме - ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 22.08.2022 про закриття провадження у зв`язку з відмовою від позову у справі № 554/10617/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ "ПриватБанк" про спонукання виконати певні дії (зобов`язання вчинення дій). 26.01.2023 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач обґрунтовував необхідність у зміні предмету позову тим, що початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати в повній мірі захист його порушених прав та інтересів, просив змінити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану додаткову відпустку за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року в розмірі 81075,12 грн. на зобов`язання надати позивачу додаткову відпустку за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року. У запереченні від 26.01.2023 позивач зазначив, що надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці є обов`язком роботодавця, тому посилання відповідача на відсутність укладеного колективного договору як підставу в відмові в задоволенні вимог позивача про надання відпустки за шкідливі умови праці є сумнівними. Очевидно, що позивач (юрист) зазвичай виконує роботу за комп`ютером не менше половини тривалості свого робочого дня. Ухвалою від 19 вересня 2022 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 02 березня 2023 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано з архіву Октябрського районного суду м. Полтави матеріали цивільної справи № 554/10617/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про спонукання виконати певні дії. Ухвалою від 28 серпня 2023 року закрито провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2023 року, цивільну справу № 554/9764/22 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про зобов`язання вчинити дії та стягнення направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 04 березня 2024 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, яку обґрунтовано тим, що наказом КБ «Приватбанк» від 20.09.2023 № Е.28.0.0.0/1-7793874 позивача звільнено з займаної посади, отже вимоги позивача про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» про надання позивачу додаткової відпустки за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року вже не забезпечать належним чином захист порушених прав та інтересів. Позивач просив змінити позовні вимоги на визнання за позивачем права на отримання додаткової відпустку за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 05 вересня 2022 року включно, зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» виплатити позивачу грошову компенсацію за 84 дні невикористаної додаткової відпустки за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 20 вересня 2023 року; інші позовні вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди та 17553,75 грн. витрат на оплату послуг адвоката залишив без змін. У додаткових поясненнях від 01.04.2024 представник відповідача заперечив проти змінених позовних вимог, оскільки з 21.09.2023 [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з АТ КБ "ПриватБанк", відтак, не має права на отримання відпустки будь-якого виду. Позивачем було обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вимогу про визнання за ним права на додаткову щорічну відпустку може бути задоволено лише у разі перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. Право на відпустку особи, з якою припиняються трудові відносини, реалізується шляхом виплати компенсації за невикористану відпустку, за умови, якщо законодавством визначено обов`язок роботодавця з виплати компенсації за конкретний вид невикористаної відпустки. Також зазначив, що доводи позивача про використання таких програмних комплексів як Система дистанційної освіти "Прометей", "Путівник", "Електронна система контролю", "Інтелектуальний фонд", "Гаряча лінія: Шахрайство", "Моя зарплата", "Хелп Деск", "ПриватДок", "Система обліку судових справ", "ПриватПерсонал" не свідчать про використання комп`ютерної техніки впродовж більше ніж половини тривалості робочого дня, а в окремих положеннях - не відповідають дійсності, оскільки позивач протягом періоду роботи не користувався наявними в банку програмними комплексами або користувався тривалістю менше половини робочого часу. 11.04.2024 позивач звернувся із клопотанням про витребування доказів, а саме - переліку програмного обладнання, яке [PERSON] використовував під час роботи в АТ КБ «ПриватБанк», переліку програмного обладнання КБ «Приватбанк», яке було обов`язковим до використання [PERSON] під час роботи у КБ «Приватбанк», переліку всіх товарно- матеріальних цінностей КБ «Приватбанк», які були надані [PERSON] у користування під час роботи в АТ КБ «Приватбанк», переліку всіх товарно-матеріальних цінностей АТ КБ «Приватбанк», які були необхідними до використання [PERSON] під час роботи у АТ КБ «Приватбанк», внутрішніх нормативних документів АТ КБ «Приватбанк», які регулювали процедури/порядок доступів працівникам в інформаційні системи банку, внутрішніх нормативних документів АТ КБ «Приватбанк», які регулювали процедури/порядок передачі працівникам АТ КБ «Приватбанк» товарно-матеріальних цінностей. Ухвалою від 15.04.2024 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази згідно з переліком. Ухвалою від 15.04.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 14.05.2024 від представника відповідача надійшла відповідь на ухвалу від 15.04.2024 про витребування доказів. В судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що протягом певного часу працювали в АТ КБ «ПриватБанк» та були знайомі з [PERSON] , підтвердили, що в банку використовуються в роботі програмні комплекси та що позивач в роботі використовував комп`ютер. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на різних посадах в АТ КБ «ПриватБанк» з 06.11.2001 по 20.09.2023. Наказом № 195-ОК від 06.11.2001 [PERSON] прийнято на роботу з 06.11.2001 на посаду юрисконсульта юридичного відділу. 06.11.2001 між [PERSON] та комерційним банком «ПриватБанк» укладено строковий трудовий договір від 06.11.2001 № 2001. Наказом № 166-ОК від 01.10.2002 [PERSON] переведено на посаду юрисконсульта юридичного управління з 01.10.2002. Наказом № Э.PL-ПП-2005-911 від 21.11.2005 [PERSON] переведено на посаду начальника Юридичного департаменту Полтавського ГРУ. Наказом № Э.DN-ПП-2020-7401517 від 29.12.2020 [PERSON] переведено на посаду начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління. Наказом № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Рішенням Октябрського районного суду від 18.11.2021 у справі № 554/8601/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022, наказ про звільнення було визнано незаконним та скасовано, поновлено [PERSON] на роботі в АТ КБ "ПриватБанк", стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказом № Э.28.0.0.0/1-7333328 від 15.08.2022 [PERSON] було поновлено на роботі на посаді начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк». Наказом № Е.28.0.0.0/1-7793874 від 20.09.2023 [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 частини першої ст. 40 КЗпП України, останній робочий день 20 вересня 2023 року. Між позивачем та відповідачем укладено строковий трудовий договір № /2001 від 06 листопада 2001 року. Згідно з п. 5.3. укладеного трудового договору, працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні, а також додаткова оплачувана відпустка тривалістю «-» календарних днів. За період з дати прийняття на роботу до 04.04.2018 посадові інструкції на посадах юрисконсульта, начальника юридичного департаменту, керівника відділу правового забезпечення, які займав позивач, у вигляді уніфікованого документу не укладались. Перелік трудових обов`язків позивача був регламентований укладеним трудовим договором та внутрішніми документами банку. Наказом № Э.PL-ПП-2007-1266 від 21.08.2007 «Про зміну категорії» [PERSON] на посаді керівника юридичного департаменту було встановлено такі трудові обов`язки: представлення інтересів Банку перед керівництвом судових, правоохоронних, державних органах влади та органах прокуратури, керівництво ввіреним департаментом, супровід справ підвищеної складності, надання допомоги у супроводі справ ОБКК ГО в Полтавському регіоні, супровід роботи VIP-напряму ГРУ та його клієнтів, оперативне керівництво Полтавською філією юридичної фірми "А-Лекс". Також згідно з цим наказом планувалось введення додаткових функцій - участь в роботі колекторського агентства "Верус". 05.04.2018 працівником було підписано шляхом накладення кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису посадову інструкцію керівника відділу правового забезпечення РП. Розділом 2 «Посадові обов`язки, функції та завдання» посадової інструкції керівника відділену правового забезпечення РП встановлено, що керівник відділу має такі функції та завдання: 2.1. Організовує та контролює роботу Відділу, забезпечує відповідно до своєї компетенції виконання завдань та функцій, покладених на Відділ. 2.2. Забезпечує дотримання вимог виконавської дисципліни працівниками Відділу. 2.3. Розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, визначає ступінь відповідальності працівників Відділу, забезпечує дотримання працівниками порядку та регламенту роботи Банку. 2.4. Періодично проводить наради, організовує роботу по веденню діловодства у Відділі, забезпечує дотримання працівниками відділу установленого порядку роботи зі службовими документами та їх зберігання. 2.5. Планує роботу Відділу. 2.6. Сприяє підвищенню ділової активності та підвищенню кваліфікації працівників Відділу. 2.7. Представляє в установленому порядку працівників Відділу для заохочення. 2.8. Контролює ведення претензійно-позовної роботи у Відділі. 2.9. Здійснює моніторинг та координує діяльність Відділу. 2.10. Представляє безпосередньо інтереси Банку в межах своєї компетенції та/або за окремим дорученням Департаменту претензійно-позовної роботи ГО та Управління правової підтримки у м. Київ в загальних, адміністративних, господарських судах першої та апеляційної інстанцій. 2.11. Контролює підлеглих працівників при представленні інтересів Банку, в межах своєї компетенції та/або за окремим дорученням Департаменту претензійно-позовної роботи ГО та Управління правової підтримки у м. Київ в загальних, адміністративних, господарських судах першої та апеляційної інстанцій. 2.12. Здійснює контроль за супроводом підпорядкованими спеціалістами судових справ та безпосередньо супроводжує судові справи, віднесені до компетенції Відділу, або за дорученням Департаменту претензійно-позовної роботи ГО, Управління правової підтримки у м. Київ, за позовами до Банку, за позовами Банку в цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних справах в якості позивача, цивільного позивача або відповідача, а також в якості третьої особи. 2.13. Забезпечує підготовку процесуальних документів (заяви, клопотання, доповнення, заперечення тощо), необхідних для поточного ведення справ, віднесених до компетенції Відділу, а за окремим дорученням Департаменту претензійно-позовної роботи ГО, Управління правової підтримки у м. Київ, у справах, віднесених до компетенції Департаменту претензійно-позовної роботи ГО, Управління правової підтримки у м. Київ відповідно. 2.14. За дорученням Управління правової підтримки у м. Київ супроводжує провадження у справах про банкрутство боржників Банку, а за дорученням Департаменту претензійно-позовної роботи ГО - справи боржників Банку, що припиняються за рішення власників або суду. 2.15. Бере участь у всіх судових засіданнях, за якими є виконавцем у ПК „Промінь", модуль „Система обліку судових справ" 2.16. Бере безпосередньо участь у регулярному менедменті, який організовує Департамент претензійно-позовної роботи ГО та Управління правової підтримки у м. Київ. 2.17. Займається пошуком та підбором персоналу в Відділ. 2.18. Проводить оцінку кандидатів при прийомі на роботу за компетенціями в процесі тристороннього інтерв`ю за участю керівника і фахівця з оцінки. 2.19. Займається адаптацією нових співробітників свого підрозділу (ознайомлення з банком, пристосування до змісту, правилам і принципам роботи в банку); 2.20. Управляє мотивацією підлеглих співробітників та колективу в цілому (спонукання окремого співробітника чи колективу до діяльності, спрямованої на досягнення цілей підрозділу та банку в цілому); 2.21. Займається розвитком та просування підлеглих співробітників за рахунок передачі професійних знань і навичок; 2.22. Формує та створює сприятливого клімату в колективі; 2.23. Утримує ефективних співробітників та робота з недостатньо ефективними співробітниками. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 ЦК України). За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Згідно з частиною другою ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Частиною першою ст. 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про відпустки», щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; 2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Відповідно до ст. 76 КЗпП України, щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України, а також трудовим та/або колективним договором. Відповідно до частини першої ст. 24 Закону України «Про відпустки», частини першої ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до частини другої ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки (стаття 76 цього Кодексу), зараховуються: 1) час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади; 2) час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці; 3) час роботи вагітних жінок, переведених на підставі медичного висновку на легшу роботу, на якій вони не зазнають впливу несприятливих виробничих факторів. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 р. № 1290 затверджено відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про відпустки" Список виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, згідно з додатком N 2. Пунктом 58 Додатку 2 до постанови КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 у редакції від 17 листопада 1997 року визначено посаду «оператор електронно-обчислювальних машин» та максимальну тривалість щорічної відпустки за роботу - 4 календарні дні. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2003 року № 679 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 р. № 1290, і в редакції даного нормативно-правового акту від 13.05.2003 визначено професії і посади: п. 43 «оператор електронно-обчислювальних машин», п. 58 «працівники, які працюють на обчислювальних машинах, а також оператор обчислювальних машин, який працює на машинолічильних станціях», і максимальну тривалість щорічної відпустки за роботу - 4 календарні дні. Розділом II Правил охорони праці під час експлуатації електронно-обчислювальних машин, затверджених Наказом Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 26.03.2010 року № 65, електронно-обчислювальна машина (ЕОМ) - електронно-обчислювальна машина з необов`язковими додатковими пристроями, системними елементами (пристрої для друку, сканери, модеми, блоки безперервного живлення та інші спеціальні периферійні пристрої); периферійні пристрої (ПП) - сукупність необов`язкових додаткових пристроїв, які використовуються в процесі діяльності оператора ЕОМ (клавіатура, маніпулятор «миша», дискова система, звукова система, модем, мікрофон, принтер, сканер тощо). Позивач вважає, що він має право на отримання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці та відповідне отримання компенсації за невикористану відпустку при звільненні, оскільки у відповідача використовується в роботі низка програмних комплексів, та майже увесь робочий час позивач проводив за комп`ютером, а за чинним законодавством робота на комп`ютері віднесена до роботи, пов`язаної з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, що дає право на соціальні пільги, а саме - право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. Водночас, відповідно до п. 1 частини третьої ст. 9 Закону України «Про відпустки», частини другої ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки (статті 7 та 8 Закону України «Про відпустки»), зараховуються: 1) час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади. Згідно з п. 7 Порядку застосування Списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 16 від 30.01.1998, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 150 від 04.06.2003, Наказом Міністерства соціальної політики № 1103 від 04.07.2017, у розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах з особливим характером праці не менше половини тривалості робочого дня, установленого для працівників цих виробництв, робіт, професій і посад. Згідно із роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України, що містяться в листі від 11 серпня 2014 року № 348/13/116-14 щодо надання роз`яснення про вимоги Державних санітарних правил і норми роботи з ПК у розрахунок часу, що дає право працівнику на таку відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах з особливим характером праці, що пов`язана з використанням персонального комп`ютера, не менше половини тривалості робочого дня, встановленого для працівників цих виробництв, цехів, професій, посад. Оскільки законодавством не визначено, у якій спосіб здійснюється такий облік, підприємство самостійно приймає рішення щодо проведення такого обліку. До предмету доказування в частині позовних вимог про визнання права на отримання додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці та стягнення компенсації за невикористану відпустку входять наступні обставини: наявність у позивача права на отримання щорічної додаткової відпустки певного виду; тривалість щорічної додаткової відпустки, на яку мав право позивач; обґрунтованість включення позивачем певних періодів її роботи до часу, що дає право на додаткову відпустку. Враховуючи, що позивачем не надано доказів користування комп`ютером у своїй роботі більше половини робочого часу та враховуючи те, що на нього як на керівника відділу правового забезпечення були покладені й інші обов`язки, які не пов`язані використанням комп`ютера, що передбачені трудовим договором та посадовою інструкцією, зокрема, представництво інтересів банку в загальних, адміністративних, господарських судах першої та апеляційної інстанцій, участь в судових засіданнях, робота з персоналом - пошук та підбір персоналу, оцінка кандидатів, адаптація нових співробітників, розвиток та просування підлеглих співробітників за рахунок передачі професійних знань і навичок, виконання організаційних функцій - організація, планування, моніторинг та контроль роботи відділу тощо, суд дійшов висновку, що позивач не мав права на отримання додаткової відпустки за особливий характер праці за час роботи у відповідача та у зв`язку з його звільненням з посади - і на отримання компенсації за її невикористання. Суд виходить з того, що саме по собі використання працівником під час роботи електронно-обчислювальних машин не створює підстав для надання працівнику щорічної додаткової відпустки, обов`язковою умовою для надання такої відпустки має бути виконання роботи з електронно-обчислювальними машинами не менше половини робочого дня. Суд критично оцінює свідчення допитаних в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , оскільки наданими свідченнями не підтверджено ані період, ані щоденну тривалість використання позивачем у роботі комп`ютеру. Також позивачем заявлено вимоги про визнання права на максимальну тривалість такої відпустки у кількості 4 дні, однак в позові жодним чином не обґрунтовано чому, на думку позивача, він має право саме на максимально можливу тривалість у 4 дні додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці. Судом встановлено, що колективний договір в АТ КБ «ПриватБанк» не укладався, а укладений між позивачем та відповідачем трудовий договір не містить положень щодо додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці, умов її надання та тривалості. Також судом враховано, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2021 року у справі № 554/8601/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 року про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на роботі в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на посаді начальника Відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", додатковим рішенням від 28 квітня 2022 року визначено, що кількість робочих днів вимушеного прогулу [PERSON] з 10.08.2021 року по 08.04.2022 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 160 робочих днів, стягнуто за цей період вимушеного прогулу середній заробіток в розмірі 403156,80 грн. Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено період вимушеного прогулу [PERSON] з 10.08.2021 року по 08.04.2022 року. З огляду на те, що під час вимушеного прогулу позивач фактично не виконував трудові обов`язки в АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі не працював з персональним комп`ютером, у позивача відсутнє право на додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці за вказаний період вимушеного прогулу. Також суд враховує, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2022 року у справі № 554/10617/21 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії на підставі п. 4 частини першої ст. 255 ЦПК України. У позовній заяві про зобов`язання вчинення дій у справі № 554/10617/21 позивач просив зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію з урахування їх індексації за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці період часу з 06 листопада 2001 по 09 серпня 2021 роки на день звільнення з займаної посади включно, стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь [PERSON] витрати на правничу/адвокатську допомогу у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, заявлені позовні вимоги у справі № 554/10617/21 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці період часу з 06 листопада 2001 по 09 серпня 2021 частково перетинаються із заявленими позовними вимогами у справі, що розглядається, про стягнення грошової компенсації за 84 дні невикористаної додаткової відпустки за особливі умови праці в період з 06 листопада 2001 року по 20 вересня 2023 року. Згідно з частиною п`ятою ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Аналогічна положення містяться у Постановах Пленуму Верховного суду, згідно з якими не потребують доказування преюдиційні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, провадження № 12-144гс18, вказано, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснений іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Сторонами у справах №№ 554/10617/21, 554/8601/21 є одні й ті самі учасники - позивач [PERSON] та відповідач АТ КБ «Приватбанк», що і у справі № 554/9764/22. Мотивувальні частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2021 року у справі № 554/8601/21 та додаткового рішення від 22 квітня 2022 року містить встановлені обставини щодо визначення факту та періоду вимушеного прогулу позивача. Мотивувальна частина ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2022 року у справі № 554/10617/21 містить встановлення заявлених позовних вимог та обставини відмови позивача від позову у справі № 554/10617/21. Відтак, обставини, встановлені судовими рішеннями №№ 554/10617/21, 554/8601/21 за позовами [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають доказуванню, так як мають преюдиційне значення. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права на додаткову відпустку та про компенсації за невикористані дні відпустки, то відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed