Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просить \~\~стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 70 000грн., з яких: сума кредиту 7000грн., проценти нараховані первісним кредитором 39 900грн., проценти нараховані позивачем 23 100 грн.; судовий збір у розмірі 2422,40грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. та в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення (документ сформований в систему «Електронний суд» 06.08.2025). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.04.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4550990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 7000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 12.04.2024 по 07.04.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА". 25.11.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.11.2024 №25/11/2024 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4550990 від 12.04.2024 загальна сума заборгованості склала 50 400 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 7 000 грн., заборгованість за процентами 39900 грн., заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 3500,00 грн. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4550990 від 12.04.2024 на загальну суму 70 000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 7000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 39 900 грн., нарахованих процентів ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 132 календарних днів 23 100 грн. Ухвалою суду від 12.08.2025 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази. \~ \~ \~ \~У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 12.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений електронний договір № 4550990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 70-80). Згідно з п.п.1.2, 1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 7 000 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Вказаний договір, додаток № 1 та №2 до нього (а.с.80 зворотній бік, 81) підписані електронним підписом, одноразовим ідентифікатором 45376 [PERSON] 12.04.2024. На виконання ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 12.08.2025, АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 12.04.2024 було зараховано кошти у сумі 7 000, 00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» , станом на 25.11.2024, загальна сума заборгованості складає 50 400 грн, з яких: сума кредиту 7 000 грн, сума заборгованості за процентами - 39 900 грн, штрафні санкції 3\~500 грн. (а.с.82-86). Також, з розрахунку заборгованості ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», вбачається, що за період з 26.11.2024 по 06.04.2025, в межах строку дії кредитного договору, заборгованість по процентам складає 23 100 грн. (а.с.105-106). Положення ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Кредитний договір № 4550990 від 12.04.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні якого сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Щодо відступлення права вимоги суд зауважує таке. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як установлено судом, 25.11.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», було укладено договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4550990 від 12.04.2024, що також підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників, копіями платіжних інструкцій та витягом з реєстру боржників (а.с.31-47,59-60, 103-104). Щодо розміру заборгованості та її складових суд звертає увагу на таке. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Суд вважає, що тіло кредиту у розмірі 7000 грн підлягає стягненню з відповідача, оскільки з розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач не здійснив оплату за тілом кредиту. Щодо стягнення заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.5\~ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-ІХ та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Статтею 58 Конституції України\~визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Договір з відповідачем укладено 12.04.2024, тобто після набрання чинності зазначеною нормою. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідачу у розмірі понад 1 % в день, а саме 1,63 % та 2,5 %. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів. Відповідно до ч.5\~ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Враховуючи те, що Договір з відповідачем укладено 12.04.2024, тобто після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, умова п.1.4.1 Договору про те, що стандартна процентна ставка становить 2,50% в день, є нікчемною, тому розрахунок заборгованість за відсотками необхідно здійснювати за процентною ставкою 1 % в день за період з 12.04.2024 по 06.04.2025, тобто за 360 днів. Отже, загальний розмір відсотків становитиме 25 200 грн (7000 х 1% х 360 днів). Таким чином, загальний розмір заборгованості складатиме 32 200 грн (7 000 грн заборгованість за тілом кредиту + 25 200 грн заборгованість за відсотками). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1114 грн 30 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України\~визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: довіреність від 01.08.2024, договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024, укладений з адвокатом Дідух Є.О. (а.с.34), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Дідух Є.О. (а.с.61), Заявку №4550990 від 21.04.2025 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.90-91), Детальний опис робіт (наданих послуг) №4550990 від 20.07.2025 (а.с.89), Акт №4550990 від 20.07.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.88) , відповідно до якого загальна сума витрат складає 10\~000 грн., рахунок на оплату № 4550990-2025 від 20.07.2025 (а.с. 94). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій\~статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (10000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн. Оскільки позов задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 1380 грн. Щодо застосування положень частин десять, одинадцять\~ст. 265 ЦПК України, то суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Частині десятій\~статті 238 ГПК України, частинам десятій, одинадцятій\~статті 265 ЦПК України\~кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої\~статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій\~статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій\~статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою\~статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої \~статті 265 ЦПК України\~відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial