Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

25 серпня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачки, через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС. В позові зазначено, що 03 липня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (первісний кредитор) та відповідачка уклали кредитний договір №500770192 Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9900,00 грн, які було перераховано на банківську картку позичальниці. 28 листопада 2018 між первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №10/120024-01, за яким відповідно до реєстру боржників до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №500770192, на загальну суму 33694,60 грн. Оскільки відповідачка належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення коштів, то виникла заборгованість, у розмірі 33694,60 грн, яка складається з: 9900,00 грн. заборгованість по кредиту та 23794,60 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором №500770192 від 03 липня 2021 року в розмірі 33694,60 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних\~вимог в\~повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направляла. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір кредитної лінії №500770192, за яким первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 9900,00 грн., строком на 21 день, зі сплатою 1,7% від суми кредиту за кожен день користування коштами. Вказаний договір підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором (а.с.59-64). Також відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту, де сторонами визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.57-58). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці грошові кошти, про що свідчить копія платіжного доручення від 03 липня 2021 року та довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 вересня 2025 року, однак остання не виконала\~взятих на\~себе за\~договором зобов`язань,\~грошові кошти\~та відсотки\~за їх\~користування повернула\~не в\~повному обсязі,\~у зв`язку\~з чим\~їй нараховано\~заборгованість,\~в розмірі\~33694,60\~грн.,\~яку за\~договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткових угод до нього №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року, було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке в свою чергу за договором факторингу №23/0224-01 від 23 лютого 2024 року передало її ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», яке за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року передало її позивачу (а.с.16,86,90-148,196). Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунку відповідачки, їй нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, станом на 25 червня 2025 року, у розмірі 33694,60 грн., з яких: 9900,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 23794,60 грн. заборгованість за відсотками (а.с.73-78). Суму заборгованості перед позивачем відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно\~до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1\~ст.530 ЦК України\~передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано, однак як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплачено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 27 липня 2021 року - 5,00 грн. (а.с.76,78). За умовами п.1.8. укладеного між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~відповідачкою кредитного\~договору встановлений договором строк дисконтного періоду (21 день) та відповідно, строк надання кредитної лінії, може бути продовжений позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування параметрів продовження строку дисконтного періоду. Однак,\~яквбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідачка протягом 21 дня після укладення договору, не оплатила всіх фактично нарахованих процентів, а тому строк надання кредиту нею не продовжено. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалася сплачувати за користування кредитом 1,7% від суми кредиту за кожен день користування коштами протягом 21 дня, а тому їй повинно бути нараховано заборгованості за відсотками 3534,3 грн.(9900 грн. х 1,7% х 21 день). Всього відповідачка повинна була сплатити первісному кредитору за укладеним кредитним договором 13434,3 грн., з яких 9900,00 грн. тіло кредиту та 3534,3 грн. відсотки, а сплатила лише 5,00 грн. За такого, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розрахувалася за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, в розмірі 33694,60 грн. є не обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню лише частково, в розмірі 13429,3 грн. (13434,3,00 грн. 5,00 грн.), з яких 9900,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 3529,3 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 965,47 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3\~ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладеного з адвокатським бюро "Тараненко та партнери" з протоколом погодження вартості послуг, додаткову угоду до вказаного договору від 05 червня 2025 року та акт приймання-передачі послуг від 25 червня 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу за позовом до [PERSON] : за вивчення матеріалів справи 1000,00 грн., складання позовної заяви 5000,00 грн., підготовка адвокатського запиту 500,00 грн. та підготовка і подача клопотання 500,00 грн. (а.с.67-72). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе встановити їх на рівні 3000,00 грн., однак з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягнути з відповідачки на користь позивача лише 1195,68 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: partial