Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 11.07.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z75.00400.005473307, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 35\~650,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) на умовах строковості, платності та возвратності. Згідно п.п. 1.3 Договору процентна ставка за користування кредитом становить 9,99% річних від залишкової суми кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 35\~650,00 грн. в строки визначені умовами договору. В порушення умов договору № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 19.12.2023, має заборгованість в розмірі 64\~172,43 грн., з яких: 22\~426,96 грн.\~- заборгованість за основним боргом; 7\~330,68 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 34\~414,79 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Ідея Банк», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019. 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/12-2023, згідно якого ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019 в загальному розмірі 64\~172,43 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.07.2025 справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджено,\~що 11.07.2019\~між ПАТ\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір кредиту\~та страхування\~№ Z75.00400.005473307,\~відповідно до\~умов якого\~останньому було\~надано кредит\~в розмірі\~35\~650,00\~грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 18 місяців. Згідно п.п. 1.3 Договору процентна ставка за даним договором є змінюваною та становить 9,99% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 30 732,76 грн. в строки визначені умовами договору, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 11.07.2019. В порушення умов договору № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 19.12.2023, має заборгованість в розмірі 64 172,43 грн., з яких: 22 426,96 грн. - заборгованість за основним боргом; 7 330,68 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 34 414,79 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, що підтверджується довідкою-розрахунком. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Ідея Банк», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019 на суму 64\~172,43 грн.. 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/12-2023, згідно якого ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019. Згідно реєстру боржників №3 від 22.12.2023 ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019 в розмірі 64 172,00 грн., з яких: 22\~426,96 грн.\~- заборгованість за основним боргом; 7\~330,68 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 34\~414,79 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Досліджуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем до суду не надано. Суд вважає, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, однак частково\~шляхом стягнення заявленої кредитної заборгованості по даним договорам у вигляді заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. Суд приходить вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 34\~414,79 грн. за кредитним договором № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019 не є правомірною, оскільки у Постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору № Z75.00400.005473307 від 11.07.2019 щодо сплати комісії є нікчемними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат по справі. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7\~000,00 грн. та 3\~028,00 грн. сплаченого судового збору за подання даного позову. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав до суду договір про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024; додаткову угоду №1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024; акт №1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024, платіжну інструкцію №1395 від 05.09.2024. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі. Водночас, Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові по справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3 245,99 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (46,37%). Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1\~404,13 грн. (3\~028,00 грн. х 29\~757,64 грн. : 64 172,43 грн.).

Outcome: partial