Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі, відповідно до вимог якого просить: поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до варіанту висновку експерта щодо технічної можливості виділу об?єкта нерухомого майна за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 22.05.2025 №28/10 та висновку про можливість поділу за реєстраційним № DT01:3006-2445-6790-9751 від 29.05.2025, визнавши за [PERSON] право власності на приміщення, виділивши в натурі: "а1", зокрема веранду №2-1, площею 13,40 кв.м., кухню №2-2, площею 5,30 кв.м., а також передпокій №2-3, площею 13,60 кв.м., житлова №2-4, площею 37,10 кв.м., житлова №2-5, площею 13,20 кв.м., житлова №2-6, площею 9,90 кв.м., житлова №2-7, площею 9,70 кв.м., загальною площею приміщень 102,20 кв.м., житловою площею 69,90 кв.м. З господарських будівель та споруд виділити: ганок №7, сарай "Е", прибудова "е", погріб "під Е", сарай "Ж", погріб з шийкою "з", убиральня "К", водопровід "№4", огорожа "№1", огорожа "№2", ворота "№8", огорожа "№9", припинивши право спільної часткової власності на даний житловий будинок. Решту приміщень в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виділити в натурі та визнати право власності за [PERSON] , а саме: прибудову "а", зокрема кухня№ 1-1, площею 22,10 кв.м., санвузол №1-2, площею 7,80 кв.м., а також житлова №1-3, площею 28,40 кв.м., житлова №1-4, площею 14,70 кв.м., коридор №1-5, площею 5,60 кв.м., житлова№ 1-6, площею 15,60 кв.м., загальною площею приміщень 94,20 кв.м., житловою площею 58,70 кв.м. 3 господарських будівель та споруд виділити: сарай "Б" ", гараж "В", погріб з шийкою "Г", убиральня "Д", ворота з хвірткою "№10", огорожа "№11". Позовні вимоги обґрунтувала тим, шо позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу часток житлового будинку, посвідченого 14.10.2024 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, Черних О.В., за реєстровим №3033 та зареєстрованого 14.10.2024 Бориспільським районним нотаріальним округом Київської області у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним №57099173. Інша 1/2 частка вказаного будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.08.2022 року Черних О.В., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області за р. № 936 та зареєстрованого 05.08.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором: приватний нотаріус Черних О.В., Бориспільський районний нотаріальний округ Київської області, номер запису про право власності: 47519933. Житловий будинок «А-1», що є предметом поділу, дерев`яний, обкладений цеглою, з прибудовами «а», «а1», житловою площею 128,6 кв.м, загальною площею 196,4 кв.м., також господарські будівлі та споруди: №7-ганок, Б-сарай, В-гараж, Г-погріб з шийкою, Д-убиральня, Е-сарай, е-прибудова, під Е-погріб, Ж-сарай, Ж-сарай, З-погріб з шийкою, К-убиральня, №4-водопровід, №1-огорожа, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленого станом на 18.07.2022 року в результаті проведення його технічної інвентаризації ФОП [PERSON] . Також Почивач та Відповідач мають на праві власності виділені в натурі земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та які сформувалися внаслідок поділу між власником житлового будинку. Позивачу на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 14.10.2024 року Черних О. В., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області за р. №3034, та зареєстрованого 14.10.2024 у Державному реєстрі речових прав державним реєстратором: приватний нотаріус Черних О. В., Бориспільський районний нотаріальний округ Київської області, номер відомостей про речове право: 57099300, належить земельна ділянка (під часткою житлового будинку, яким фактично користується Позивач) площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3225510100:08:024:0011. Відповідачу на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.08.2022 Черних О.В., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області за р. № 937 та зареєстрованого 05.08.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором: приватний нотаріус Черних О.В., Бориспільський районний нотаріальний округ Київської області, номер запису про право власності: 47520067, належить земельна ділянка (під часткою житлового будинку, яким фактично користується Відповідач) площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3225510100:08:024:0023. У позивача та відповідача склався певний порядок користування приміщеннями в житловому будинку та господарськими будівлями і спорудами. Кожен має свої самостійні виходи, окремо обладнані кухні та фактично ізольовані приміщення. Необхідність переобладнання та перепланування даного будинку немає. Отже, не потрібно проводити будь-які ремонтно-будівельні роботи для забезпечення ізольованого користування приміщеннями в будинку. Кожна з частин будинку забезпечена таким інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання, автономною системою опалення та автономною системою водопостачання та водовідведення. Оскільки на даний час Позивачу з`явилась необхідність розподілу вищевказаного житлового будинку в натурі між співвласниками, а Відповідач відмовляється укласти договір про поділ нерухомого майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦПК України, то позивач має право на звернення до суду за захистом своїх майнових прав, шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі з метою припинення права спільної часткової власності на будинок. Ухвалою від 14.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справ у порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. Ухвалою від 03.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачпозовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2024 року [PERSON] отримала 1/2 частку житлового будинку під [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений 14.10.2024 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Черних О.В., за реєстровим №3033 та зареєстрованого 14.10.2024 державним реєстратором: приватний нотаріус Черних О.В., Бориспільський районний нотаріальний округ Київської області, у Державному реєстрі речових прав за реєстраційним №57099173. Також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2024 року [PERSON] прийняла у власність 1/2 частку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.10.2024 року, вбачається, що на праві спільної часткової власності (1/2) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: загальна площа (кв.м): 196.4, житлова площа (кв.м): 128.6, матеріали стін: дерево обкладене цеглою, Опис: Житловий будинок зазначений в плані під літерою «А-1»; з прибудовами «а», «а1», а також господарські будівлі та споруди. ганок - №7, сарай під літ. «Б», погріб під літ. «Г», гараж під літ. «В», погріб з шийкою під літ. «Г», убиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», прибудова під літ. «е», погріб під літ. «під Е», сарай під літ. «Ж», погріб з шийкою під літерою «З», убиральня під літ. «К», водопровід - №4, огорожа - №1, №2, №11, ворота - №8, ворота з хвірткою - №10. Київська обл., Бориспільський р. (в минулому Яготинський р.), [ADDRESS] , належить [PERSON] . Інша 1/2 частка належить [PERSON] . Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 28-10 від 22.05.2025 року, «Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , на час проведення експертизи, без урахування вартості земельної компоненти, становить 880\~200 (вісімсот вісімдесят тисяч двісті) грн. Враховуючи об?ємно-планувальні рішення поділити в натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві рівні ідеальні частини 1/2 та [ADDRESS] , технічно неможливо. При цьому існує один технічно можливий варіант поділу в натурі приміщень житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS] по фактичному користуванню. Провести поділ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , між співвласниками, з зазначенням вартості відхилень, передавши [PERSON] у власність: прибудову «а1», зокрема веранду №2-1, площею 13,40 кв.м., кухню №2-2, площею 5,30 кв.м., а також передпокій №2-3, площею 13,60 кв.м., житлова №2-6, площею 9,70 кв.м., загальною площею приміщень становить 102,20 кв.м., житлова становить 69,90 кв.м., господарські будівлі і споруди: ганок №7, сарай «Е», прибудова «е», погріб «підЕ», сарай «Ж», погріб з шийкою «З», убиральня «К», водопровід «№4», огорожа «№1», огорожа «№2», ворота «№8», огорожа «№9». Варіант №1 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] описано в дослідницькій частині висновку. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Тлумачення ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15, від 11.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, від 31.01.2024 у справі № 607/4891/15-ц. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі. Такі висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15-ц, від 12.03.2020 у справі № 127/5835/16-ц, від 22.02.2020 у справі № 279/4966/16-ц, від 16.06.2021 у справі № 369/6871/16-ц, від 15.05.2024 у справі № 309/3900/16-ц. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 712/1852/19). Враховуючи те, що після поділу майна та виділу позивачу частки зі спільного нерухомого майна в натурі, право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. При виділі у власність позивачу частини спірного житлового будинку суд повинен зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 559/1923/17). Судом встановлено, що на час винесення даного рішення співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є сторони: 1/2 його частин належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2024 року, та 1/2 його частин належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом частки житлового будинку від 05.08.2022 року. Відповідно до висновку експерта № 28-10 від 22.05.2025 запропонований можливий варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток. Відтак, враховуючи обставини справи, позицію сторін щодо вирішення спору, суд дійшов висновку щодо доцільності виділення позивачці [PERSON] у натурі частину належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно із висновком експерта № 28-10 від 22.05.2025, що розташовані по [ADDRESS] , та визнання права власності на: прибудову «а1», зокрема веранду №2-1, площею 13,40 кв.м., кухню №2-2, площею 5,30 кв.м., а також передпокій №2-3, площею 13,60 кв.м., житлова №2-6, площею 9,70 кв.м., загальною площею приміщень становить 102,20 кв.м., житлова становить 69,90 кв.м., господарські будівлі і споруди: ганок №7, сарай «Е», прибудова «е», погріб «підЕ», сарай «Ж», погріб з шийкою «З», убиральня «К», водопровід «№4», огорожа «№1», огорожа «№2», ворота «№8», огорожа «№9». У свою чергу, іншому співвласнику [PERSON] необхідно виділити в натурі приміщення,\~що розташовані\~по [ADDRESS] , а саме: прибудову «а», зокрема кухню №1-1, площею 22,10 кв.м., санвузол №1-2, площею 7,80 кв.м., а також житлова №1-3, площею 28,40 кв.м., житлова №1-4, площею 14,70 кв.м., коридор №1-5, площею 5,60 кв.м., житлова №1-6, площею 15,60 кв.м. Загальна площа виділеної частки в будинку становить 94,20 кв.м., житлова становить 58,70 кв.м. З господарських будівель і споруд виділити: сарай «Б», гараж «В», погріб з шийкою «Г», убиральня «Д», ворота з хвірткою «№10», огорожа «№11». Разом з тим, в частині формулювання позовних вимог щодо визнання за особами права власності, суд враховує, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав, ухваливши постанову від 21.11.2022 року у справі № 404/3167/18. Позивачкою на час звернення до суду не доведено порушення (невизнання або оспорювання) в цій частині її прав відповідачем, на даний час її права щодо виділеного майна відповідачем не порушені, протилежне позивачкою не доведено, тож заявлена саме у такій редакції вимога не узгоджується із способами захисту порушеного права та інтересу, тому суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині. Тож позов підлягає частковому задоволенню з огляду на доведеність, обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту права в обраний позивачем спосіб з огляду на положення ч. 2 ст. 5, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України. При цьому, суд також враховує, що відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач визнав позов. Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позову майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до висновку експерта № 28/10 від 22.05.2025 року дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на момент проведення експертизи становить 880\~200 грн. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 8802,00 грн. Крім цього, з відповідача необхідно стягнути 1000 грн за проведення експертизи. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають розподілу відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України із врахуванням визнання позову відповідачем. Щодо витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у справі, визнання позову відповідачем, а тому вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу не в повній мірі відповідають критерію розумності, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 2000 грн, як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин цієї справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 2000 грн відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат, відтак дана вимога є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial