Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.1999 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого Товарною біржею «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером 007/458, а також про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, після померлої [PERSON] , на квартиру, житловою площею 26,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру жилою площею: 26,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний договір, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» було оформлено через Товарну біржу «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 007/458. Згідно з п.4 договору купівлі-продажу, продаж квартири було вчинено за ціною 6900,00 грн., які одержані продавцем від покупця до підписання договору. Даний договір зареєстрований Бюро технічної інвентаризації м.Дніпродзержинська, про що 28.02.2000 року здійснено відповідний реєстраційний напис N?21545, реєстрова книга N?128 на правовстановлюючому документі -договорі купівлі-продажу, та внесені відповідні зміни щодо власника квартири в технічний паспорт. В договорі зазначено, що він в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору Покупцю не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі, Покупець виплатив продавцю повну суму грошових коштів за квартиру і вони ніколи не пред?являли до Покупця ніяких претензій. [PERSON] [INFO] - померла, про що складений відповідний актовий запис N?264 Південним ВД РАЦС у м.Кам?янське Кам?янського р-ну Дніпропетровської обл. ПМУ МЮ (м.Одеса). 13 вересня 2016 року на підставі заяви N? 1348 про прийняття спадщини за законом, від імені [PERSON] , після померлої, [INFO] , [PERSON] заведено спадкову справу N? 503/2016. Постановою від 07.01.2025р. державного нотаріуса Другої кам?янської державно нотаріальної контори Дніпропетровської обл. Астахової О.С. відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована : [ADDRESS] , яка належить померлій на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 27 грудня 1999 року Товарною біржею «Дніпродзержинська», за реєстровим номером N?007/458. На сьогоднішній день позивач є законним спадкоємцем померлої бабусі [PERSON] , однак у зв?язку з суперечністю правових норм позивач не може набути право власності на спадкове майно. У зв?язку з чим вважає, що її право власності підлягає захисту відповідно до ст.16 ЦК України. Позивач в судові засідання не з`являвся, про дату і час їх проведення повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі, а також представник третьої особи - Товарної біржи «Дніпродзержинська» в судові засідання не з`являлися, про дату і час їх проведення повідомлявся належним чином. Відзиву на позов та будь-яких клопотань не подавали. Представник третьої особи - Друга Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судові засідання не з`являвся, про дату і час їх проведення повідомлявся належним чином, натомість звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Оскільки відповідачи про розгляд справи повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву не подали та не повідомили причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить прохальна частина позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив наступне. 27.12.1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] (відповідачі у справі) двокімнатну квартиру жилою площею: 26,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.4 договору купівлі-продажу, продаж квартири було вчинено за ціною 6900,00 грн., які одержані продавцем від покупця до підписання договору. Згідно п.8 Договору, він підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації, на підставі ст.227 Цивільного кодексу України. Вказана умова договору була виконана та зареєстровано договір у Бюро технічної інвентаризації м.Дніпродзержинська, про що 28.02.2000 року здійснено відповідний реєстраційний напис N?21545, реєстрова книга N?128, а також внесені відповідні зміни щодо власника квартири в технічний паспорт (арк.с.12-14). Відповідно до п.10 Договору, його укладено на виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі «Дніпродзержинська» 27.12.1999р. за №437. Також Договором визначено, що він, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на товарній біржі «Дніпродзержинська» за №007/458 і він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] набула право власності на квартиру площею: 26,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1999 року та у відповідності до чинного на момент його укладання законодавства. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (арк.с.9). Позивач [PERSON] , яка є онукою померлої [PERSON] , [INFO] звернулася до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини №1348, на підставі якої заведено спадкову справу №503/2016. \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 07.01.2025р., позивачеві було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована : [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 27 грудня 1999 року Товарною біржею «Дніпродзержинська», за реєстровим номером N?007/458, оскільки даний договір, всупереч ст.657 Цивільного кодексу України, нотаріально не посвідчений. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач просить захистити її права, як спадкоємця за законом після померлої бабусі, в судовому порядку. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1999 році, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень К України, до них належить застосувати положення ШК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 1999 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності на зазначену квартиру за [PERSON] було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року. Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно. Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору купівлі продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до останнього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку, було ним зареєстровано. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принцип неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд вважає, що договір купівлі продажу нерухомого майна від 27.12.1999 року (реєстраційний номер 007/458) на момент розгляду справи є дійсним. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За правилами ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалося сторонами та третіми особами, позивач є онукою померлої [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.1296, 1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи те, що державний нотаріус оспорює дійсність договору купівлі-продажу квартири, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї позивачеві та, відповідно, перешкодую в оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити.

Outcome: approved