Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування над неповнолітніми дітьми та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона, [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , але на даний час, разом зі своїм чоловіком, [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тимчасово проживає в [ADDRESS] . Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] являються дітьми сина позивачки, [PERSON] , [INFO] . Онуки позивачки народилися під час проживання відповідача у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Вже після народження дітей, а саме [INFO] , відповідач офіційно зареєстрував шлюб з [PERSON] , виключно тому, що на цьому наполягла [PERSON] , після того, як відповідача призвали до лав Збройних Сил України, і вона хотіла щоб діти в майбутньому могли користуватись пільгами батька в разі їх надання останньому. За час спільного проживання з [PERSON] за місцем реєстрації останньої, а саме в смт. Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області, відповідач вів аморальний спосіб життя, який фактично із усіх сторін суперечить загальноприйнятим нормам, - ніколи ніде не працював, а якщо і працював, то зовсім недовго і зароблені кошти витрачав не на родину, а на спиртні напої, крім того забирав у [PERSON] частину коштів, які остання отримувала від держави на утримання малолітніх дітей, зникав на довгий час з дому і місце його знаходження було невідомо, повертаючись додому був схожий на волоцюгу. Фактично відповідач вів паразитичний спосіб життя, соціальних, родинних та батьківських стосунків із малолітніми дітьми не підтримував. [INFO] мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] , позивач забрала онуків до себе, адже залишати їх з відповідачем було неможливо в силу аморального способу життя останнього. В свою чергу відповідач, також поїхав проживати до позивача. Фактично з грудня 2021 року до дня подання вказаного позову, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з позивачем та її чоловіком [PERSON] та перебувають на їх повному матеріальному утриманні. Відповідач також проживав за місцем реєстрації відповідача в [ADDRESS] до березня 2022 року, де після збройного вторгнення російської федерації до України та часткової окупації російськими загарбниками території Макарівської територіальної громади, покинув позивача та дітей і зник у невідомому напрямку. Також зазначила, що навіть перебуваючи в с. Людвинівка, відповідач продовжував зловживати спиртними напоями, а можливо і наркотичними засобами, не звертав будь-якої уваги на своїх дітей, тобто фактично відповідач умисно та вперто не виконував свої батьківські обов`язки щодо своїх неповнолітніх синів. Після початку повномасштабної війни, саме позивач разом зі своїм чоловіком забезпечила безпеку неповнолітніх онуків та продовжує піклуватись про них до цього часу. Про місце знаходження відповідача, позивачу не було відомо з березня 2022 року до жовтня 2024 року, коли він самостійно з`явився та повідомив, що в серпні 2024 року його було мобілізовано до лав Збройних Сил України, де перебуваючи у військовій частині, його було направлено для госпіталізації до психоневрологічного диспансеру. Після закінчення стаціонарного лікування, відповідач до військової частини вирішив не повертатись, а тому рахується як особа, що самовільно залишила військову частину і на даний час переховується. Коли відповідач перебував у позивача, то остання встигла сфотографувати виписку відповідача з медичної карти стаціонарного хворого Обласного закладу з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради Полтавської області, при цьому відповідач вів себе неадекватно, в нього була манія переслідування, а тому він випросив у позивача кошти, говорячи, що йому необхідно тікати, адже його шукають, після чого покинув будинок у невідомому напрямку, при цьому про своїх дітей відповідач навіть не згадав. Тобто, як і від народження, так і на даний час, відповідач життям своїх неповнолітніх дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, з дітьми не спілкується та не виконує своїх батьківських обов`язків щодо їх виховання, не забезпечує належного харчування та відповідного медичного догляду і необхідного лікування. Таким чином відповідач усвідомлено не надає своїм дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання освіти, як це визначає ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином обов`язок щодо утримання, виховання та навчання простих людських істин неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , відповідач переклав на бабусю. Таке відношення відповідача до дітей, а також відсутність прояву якоїсь елементарної поодинокої уваги, як-то подарунок на день народження чи іграшка на Новий рік, призвело до того, що діти взагалі не проявляють бажань до побачень з батьком (відповідачем). У спілкуванні з позивачем, діти часто згадують матір, при цьому ніколи не згадують про батька, фактично не проявляючи до нього ніяких почуттів. При цьому, потреби малолітніх онуків повністю забезпечуються позивачем та її чоловіком, тобто бабусею та дідусем. На даний час діти [PERSON] та [PERSON] мають все необхідне. Позивачем та її чоловіком створені і забезпечуються для дітей гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, з дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню і повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Зі свого боку позивач не забороняє відповідачеві відвідувати та приймати участь у житті та вихованні дітей та не створює жодних перешкод у цьому напрямку, але відповідач не виявляє інтересу та особисто не спілкується з синами у обсязі, необхідному для сприйняття його саме у якості батька. Позивач просила суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей останнього, а саме: синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити піклування над неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , призначивши [PERSON] , [INFO] , їх піклувальником; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третьої частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на кожну дитину відповідного віку (віком від 4 ох до 18 ти років) починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 06.03.2025 р. позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 24.04.2025 р. витребувано із Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та можливість призначення піклувальником неповнолітніх, їх бабусю, [PERSON] . Витребувані докази надійшли до суду 16.07.2025 р. та 22.08.2025 р. та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 01.09.2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 18.09.2025 р., який відкладено на 08.10.2025 р. У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Від представника позивача адвоката Прокопенка М.С. надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог, які просив задовільнити. Відповідач жодного разу у судові засідання не з`явився, ні під час підготовчого провадження, ні під час судового розгляду справи по суті. Будь-яких заяв, клопотань та відзиву до суду не подавав, про розгляд справи повідомлений належним чином, через оголошення. Третя особа подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. [PERSON] , [INFO] з 30.11.2021 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивачки (а.с. 11, 20). Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] являються дітьми сина позивачки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 26, 31). Відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.04.2016 р. (а.с. 24). [INFO] мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла (а.с. 25). Як вказала позивач, вона, [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , але на даний час, разом зі своїм чоловіком, [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тимчасово проживає в [ADDRESS] . Онуки позивачки народилися під час проживання відповідача у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Вже після народження дітей, а саме [INFO] , відповідач офіційно зареєстрував шлюб з [PERSON] , виключно тому, що на цьому наполягла [PERSON] , після того, як відповідача призвали до лав Збройних Сил України, і вона хотіла щоб діти в майбутньому могли користуватись пільгами батька в разі їх надання останньому. За час спільного проживання з [PERSON] за місцем реєстрації останньої, а саме в смт. Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області, відповідач вів аморальний спосіб життя, який фактично із усіх сторін суперечить загальноприйнятим нормам, - ніколи ніде не працював, а якщо і працював, то зовсім недовго і зароблені кошти витрачав не на родину, а на спиртні напої, крім того забирав у [PERSON] частину коштів, які остання отримувала від держави на утримання малолітніх дітей, зникав на довгий час з дому і місце його знаходження було невідомо, повертаючись додому був схожий на волоцюгу. Фактично відповідач вів паразитичний спосіб життя, соціальних, родинних та батьківських стосунків із малолітніми дітьми не підтримував. Після смерті [PERSON] , позивач забрала онуків до себе, адже залишати їх з відповідачем було неможливо в силу аморального способу життя останнього. Фактично з грудня 2021 року до дня подання вказаного позову, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з позивачем та її чоловіком [PERSON] та перебувають на їх повному матеріальному утриманні. Відповідач як і від народження, так і на даний час, життям своїх неповнолітніх дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, з дітьми не спілкується та не виконує своїх батьківських обов`язків щодо їх виховання, не забезпечує належного харчування та відповідного медичного догляду і необхідного лікування. Матеріальної допомоги на їх утримання не надає. З характеристики житлово-експлуатаційного відділу ТОВ «Макарів - Інвест» від 24.01.2025 р. на [PERSON] встановлено, що остання проживає за адресою [ADDRESS] з 2020 року. Місце прописки [ADDRESS] . За період проживання за даною адресою скарг та нарікань від сусідів на неї не надходило. Зарекомендувала себе як відповідальна, працьовита і дружелюбна на особистість. Завжди готова допомогти, відгукується на прохання сусідів. Відкрита, комунікабельна, має свою громадську позицію, активна в житті ЖК. Вона любляча і турботлива дружина та бабуся. В родині атмосфера взаєморозуміння та поваги. З 03.06.2024 року подружжя [PERSON] опікується двома онуками [PERSON] і [PERSON] . Приділяє їм значно багато часу у вихованні (а.с. 12). З характеристики з місця роботи від 14.08.2024 р. встановлено, що [PERSON] працює молодшою медичною сестрою по догляду за хворими відділення анестезіології та інтенсивної терапії клініки ННЦРМГО з листопада місяця 2022 року. За період роботи на цій посаді характеризується позитивно. Роботу згідно покладених обов`язків виконує відповідально. Порушень нею трудової дисципліни та санітарно - протиепідемічного режиму не відмічалось. Зауважень та стягнень не мала. За належне виконання своїх обов`язків була премійована по результатах року та до Дня медичного працівника в поточному та в попередніх роках (а.с. 13). З висновку про стан здоров`я від 09.10.2024 р. [PERSON] має задовільний стан здоров`я (а.с. 14). Також позивачем надано довідку про доходи з місця роботи (а.с. 15). Станом на 20.01.2025 р. щодо позивача відомості про притягнення її до кримінальної відповідальності, наявності незнятої чи непогашеної судимості, а також розшуку відсутні (а.с. 16). Також позивачем надано позитивну характеристику з місця проживання її чоловіка [PERSON] (а.с. 18). Станом на 07.08.2024 р. щодо [PERSON] відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності, наявності незнятої чи непогашеної судимості, а також розшуку відсутні (а.с. 19). З медичної документації щодо відповідача вбачається, що він призваний до лав ЗСУ (в/ч [NUMBER] ) та в період з 26.08.2024 по 20.09.2024 перебував на лікуванні в Обласному закладі з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради Полтавської області (а.с. 22-23). Згідно з висновком про стан здоров`я від 26.09.2024 р. неповнолітній [PERSON] соматично здоровий (а.с. 27). З довідки з місця навчання та характеристики встановлено, що [PERSON] навчається у 9 класі Маковищанської гімназії, дитина характеризується позитивно, має відповідно достатній рівень розвитку, добре засвоює шкільну програму. Дитиною опікується і забезпечує розвиток бабуся та дідусь (а.с. 28, 29). Також неповнолітній [PERSON] має позитивну характеристику з місця проживання (а.с. 30). Згідно з висновком про стан здоров`я від 26.09.2024 р. неповнолітній [PERSON] соматично здоровий (а.с. 32). З довідки з місця навчання та характеристики встановлено, що [PERSON] навчається у 8 класі Маковищанської гімназії, дитина характеризується позитивно, має відповідно достатній рівень розвитку, добре засвоює шкільну програму. Вихованням та утриманням дитини опікується виключно бабуся і дідусь (а.с. 33, 34). Також неповнолітній [PERSON] має позитивну характеристику з місця проживання (а.с. 35). Факт спільного проживання позивачки, її чоловіка та двох неповнолітніх онуків за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою від 27.01.2025 р. (а.с. 36). Чоловік позивачки [PERSON] має у власності житло домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). При підготовці справи до розгляду судом не встановлено зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 44, 46). Рішенням №495 від 01.07.2025 року Виконавчого комітету Макарівської селищної ради, затверджено висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 66). З Висновку органу опіки та піклування Макарівської селищної ради встановлено, що орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає, у зв`язку з тим, що в повному обсязі не вивчено обставини зі сторони батька, не з`ясовано особисту думку [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав так, як місце перебування його не відоме, питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~залишити на\~розгляд суду (а.с. 67-69). При цьому, суд зауважує, що з досліджених у справі матеріалів в їх сукупності можна дійти обґрунтованого висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей є доцільним, таким, що відповідатиме інтересам дітей. Висновком від 20.08.2025 р. Служба у справах дітей Макарівської селищної ради дійшла висновку, що [PERSON] має всі необхідні умови для утримання, виховання та розвитку дітей, а тому може бути піклувальником над неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 75-76). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 150, 164, 165, 166 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 30.03.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~усунення і\~про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, доказів на спростування вказаного відповідач суду не надав. При цьому, відповідно до ст. 169 СК України, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування\~над фізичною\~особою у\~разі обмеження\~її цивільної\~дієздатності і\~призначає піклувальника\~за поданням\~органу опіки\~та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуна або\~піклувальника призначає\~орган опіки\~та піклування,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~60\~цього Кодексу. Опікуном\~або піклувальником\~може бути\~лише фізична\~особа з\~повною цивільною\~дієздатністю. Фізична\~особа може\~бути призначена\~опікуном або\~піклувальником лише\~за її\~письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині призначення позивача піклувальником над неповнолітніми дітьми підлягає задоволенню. При цьому, слід зауважити, що позивач не відноситься до осіб, які не можуть бути піклувальниками. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову\~щодо позбавлення\~батьківських прав\~суд одночасно\~приймає рішення\~про стягнення\~аліментів на\~дитину.\~У разі\~якщо мати,\~батько або\~інші законні\~представники дитини\~відмовляються отримувати\~аліменти від\~особи,\~позбавленої батьківських\~прав,\~суд приймає\~рішення про\~перерахування аліментів\~на особистий\~рахунок дитини\~у відділенні\~Державного ощадного\~банку України\~та зобов`язує\~матір,\~батька або\~інших законних\~представників дитини\~відкрити зазначений\~особистий рахунок\~у місячний\~строк з\~дня набрання\~законної сили\~рішенням суду. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини,\~що враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів,\~визначені ст.\~182\~СК України.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~вказаної статті\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Обов`язок батьків\~по утриманню\~дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тож, враховуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що оскільки позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей задоволено, вимога про стягнення аліментів на дітей також підлягає задоволенню, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, не звільняє від обов`язку щодо їх утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. При цьому, на двох дітей аліменти в Україні становлять 1/3 (одну третину) від доходу платника аліментів. Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, позивач при його подачі сплатила судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн, тому його слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, тому судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved