Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, третя особа [PERSON] , [PERSON] , в якому просила визнати за нею право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що спірна квартира на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у 1994 році була приватизована родиною [PERSON] і 01 вересня1994 року ними було отримано Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , яким посвідчено право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на дану квартиру, яке зареєстроване Фондом комунального майна у реєстрову книгу за № 5608 та право спільної сумісної власності за вказаними особами на зазначену вище квартиру зареєстроване в БТІ 21.10.1994 року за № 552. Відповідно до «Технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина», який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м, зареєстрована на праві спільної сумісної власності за громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В березні 2023 року, вже проживаючи як ВПО у м.Львові, позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] через додаток «Дія» виявили, що їх право спільної сумісної власності на квартиру не зареєстроване. З метою проведення реєстрації свого права власності на вказану вище квартиру, позивач разом із [PERSON] звернулись до Державного реєстратора із відповідною заявою, однак 06 листопада 2024 року отримали Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75941672 на підставі того, що листом № 3275ВА від 07.10.2024 року Сєвєродонецької міської військової адміністрації, отриманим на запит державного реєстратора, не надано інформації щодо зареєстрованого до 01.01.2013 року права власності на квартиру, права на яку заявлено. Відсутність державної реєстрації права спільної сумісної власності позивача на квартиру [ADDRESS] , у спосіб, передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порушує її права, оскільки унеможливлює виділення частки у спільному майні та в подальшому розпорядження своєю часткою майна, тобто здійснення права власності, передбаченого ст. 319 ЦК України. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 15). Ухвалою суду від 26 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 20). Ухвалою суду від 17 червня 2025 року у судовому засіданні призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у призначене судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки невідомі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суду надано копію Свідоцтва про право власності на житло квартири [ADDRESS] , яким посвідчено право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на зазначену квартиру, яке зареєстроване Фондом комунального майна у реєстрову книгу за № 5608 та право спільної сумісної власності за вказаними особами на зазначену вище квартиру зареєстроване в БТІ 21.10.1994 року за № 552 (а.с. 7). Відповідно до «Технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина», який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м, зареєстрована на праві спільної сумісної власності за громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75941672 встановлено, що листом № 3275ВА від 07.10.2024 року Сєвєродонецької міської військової адміністрації, отриманим на запит державного реєстратора, не надано інформації щодо зареєстрованого до 01.01.2013 року права власності на квартиру, права на яку заявлено (а.с. 11). На теперішній час [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, згідно довідки від 05.10.2022 № 1306-5002207874, фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 6). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України та довідки про реєстрацію місця проживання особи з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.4-5). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334\~ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на: аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою;по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.201-5 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст.11ЦК\~України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності позивачів на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12\~Закону України\~«Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 20.02.1997 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок) відповідно до ч. 7 ст. 8 зазначеного Закону. Відповідно до п. 4.1. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995р. № 56 Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12: б)державними органами приватизації: наймачам квартир в державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В свою чергу, відповідно до Закону України\~«Про державну реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених\~Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленомуЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved