Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Позов мотивований тим, що позивач проживає в [ADDRESS] , який належав його батькові [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 25.06.2003 року. Батько отримав у дар 1/2 частину житлового будинку від своїх батьків. Решта 1/2 частини належить сусідам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Батько [PERSON] помер [INFO] . За життя батька за домовленістю із сусідами земельна ділянка, на якій розташований будинок була розподілена на дві частини, чим саме зявилися два дворогосподарства та присвоєні номери. Будинку присвоєно номер [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на окремій земельній ділянці, якій присвоєно кадастровий номер 2124010100:01:025:0127. Відповідно до рішення Свалявського районного суду на будинок [ADDRESS] визнано право власності в порядку спадкування за позивачем, а на іншу частину будинку номер [ADDRESS] визнано право власності за відповідачами в рівних частках по 1/3 частині. За життя батько позивача та відповідача оформили право власності на земельну ділянку під житловим будинком [ADDRESS] у спільну власність по 1/4 частині кожному. Після розподілу земельної ділянки на два господарства позивач не може оформити право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124010100:01:025:0127. Просить припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,0817 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124010100:01:025:0123 та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,0398 га з кадастровим номером 2124010100:01:025:0127 для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,0419 га з кадастровим номером 2124010100:01:025:0126 для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні адвокат позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, у підготовчому засіданні подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності, не заперечують проти позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Статтею 13\~Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368\~ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369\~ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370\~ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до частин першої-третьої статті 372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Рівність часток в праві спільної сумісної власності презюмується (ст.370, ст. 372 ЦК України) і не потребує додаткового затвердження судовим рішенням. Відповідно до статті 79-1\~ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 ЗК України). Відповідно до частин першої та другої статті 55\~Закону України\~«Про землеустрій»\~від 22\~травня 2003\~року №\~858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. \~ \~ \~ Згідно\~ч.13\~ст. 79-1\~Земельного кодексу\~України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори можуть вирішуватися в тому числі органами місцевого самоврядування. При цьому органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Таке повноваження органу місцевого самоврядування передбачене також підпунктом 5 пункту б частини першої статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". У пункті 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Судом встановлено, що згідно рішення Свалявського районного суду від 09.03.2023 позов [PERSON] до Свалявської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування було задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок Літера А,сарай літера Д, 11 - доріжку та огорожу у [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.12-14) . Свалявським районнним судом постановлено рішення 01.08.2023, згідно якого визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку у [ADDRESS] , за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку у [ADDRESS] . Припинено право власності на об`єкт, який належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-21). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку реєстру речових прав стверджується, що за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2124010100:01:025:0126, форма власності приватна, плоша 0,0419 (а.с.22). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з кадастровим номером 2124010100:01:025:0123, площа 0,0817 знаходиться у спільній сумісній власності (а.с.9,30). Позивач просить припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,0817 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] ,кадастровий номер 2124010100:01:025:0123 та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,0398 га з кадастровим номером 2124010100:01:025:0127 для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на земельну ділянку 0,0419 га з кадастровим номером 2124010100:01:025:0126 для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ Разом з тим, позивачем не зазначено, яким чином порушені його цивільні права або інтереси. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання відповідачами його прав, свобод та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, а також неправильно обрано спосіб їх захисту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed