Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини. Третя особа: Чернігівський міський центр соціальних служб. В обґрунтування позову Позивач зазначив, що відповідно до акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 23 березня 2025 року до комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, працівниками поліції було поміщено малолітнього [PERSON] , [INFO] . На час поміщення дитини до медичного закладу реєстрація її народження не була здійсненна, прізвище, ім`я та по батькові були записані співробітниками поліції зі слів, [PERSON] , який вважав себе біологічним батьком дитини. В подальшому, за сприяння Управління (служби) у справах дітей була здійснена державна реєстрація народження дитини. Відповідно до актового запису № 359 від 11 квітня 2025 року про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції малолітній дитині народженій [INFO] надано прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . 25 квітня 2025 року на підставі наказу начальника управління (служби) у справах дітей міської ради від 25 квітня 2025 року № 108 «Про влаштування [PERSON] до родини патронатного вихователя» дитину було влаштовано до родини патронатного вихователя [PERSON] , де вона перебуває на даний час. Старші діти відповідачки, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , рішенням Деснянського районного суду від 20 січня 2025 року відібрані від матері, [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, оскільки батьки систематично не виконували свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, залишали їх без нагляду. Мати дитини неодноразово потрапляла в поле зору правоохоронних органів. Працівниками Чернігівського районного управління поліції стосовно [PERSON] були складені адміністративні протоколи за частиною 1 статті 184 КУпАП від 20 грудня 2022 року, статтею 173-2 КУпАП частина 1 від 28 березня 2024 року, стаття 184 КУпАП частина 1 від 01 травня 2024 року. У листі Чернігівського міського центру соціальних служб від 04 квітня 2025 року зазначено, що народження [PERSON] третьої дитини жодним чином не змінило жінку (старші діти [PERSON] та [PERSON] вилучені з родини внаслідок безвідповідальності матері). Жінка неодноразово залишала новонароджену дитину на співмешканця, часто не ночувала вдома. В однокімнатній квартирі співмешканця, де проживає жінка безлад, неприбрано, важкий запах тютюну. Нічого не пристосовано для проживання новонародженої дитини. Зі слів сусідів, співмешканець [PERSON] - [PERSON] вживає та продає наркотичні препарати. Мотивації на зміну поведінки - ведення здорового способу життя у [PERSON] абсолютно не має. Перебування дитини біля матері наражає її здоров`я та життя на небезпеку. Неодноразово [PERSON] пропонувалось проходження безкоштовних профілактичних програм в реабілітаційних центрах від наркотичної залежності, але вона категорично відмовлялась від реабілітації. Мати дитини, [PERSON] , з приводу повернення дитини на виховання у родину до управління (служби) не зверталась. Про стан здоров`я дитини та місце її перебування жодним чином не цікавилась. На засідання комісії з питань захисту прав дитини 07 квітня 2025 року, де розглядалось питання про реєстрацію народження дитини яка залишилась без батьківського піклування, та 07 липня 2025 року, де розглядалось питання про виконання матір`ю батьківських обов`язків, [PERSON] , не з`являлась, хоча запрошена на них була належним чином. Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, запропоновано сторонам надати заяви по суті справи. Ухвалою суду від 14.08.2025підготовче засідання у справі закрито та її розгляд призначено на 09.10.2025. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучим належним чином повідомлені про розгляд справи рекомендованим листом, про поважні причини неявки суд не інформували. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, наведених у позові. Третя особа 09.10.2025 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі її представника. Заслухавши пояснення представника Позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.04.2025, [PERSON] народився [INFO] (а.с. 5). Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з листом Чернігівського міського центру соціальних служб від 04.04.2025 (а.с. 9) [PERSON] [INFO] в КНП «Пологовий будинок ЧМР народила третю дитину, сина. Старші діти відповідачки, [PERSON] та [PERSON] , обоє [INFO] , вилучені з родини внаслідок безвідповідальності матері. Народження третьої дитини жодним чином не змінило жінку. Жінка неодноразово залишала новонароджену дитину на співмешканця, часто не ночувала вдома. В однокімнатній квартирі співмешканця, де проживає жінка безлад, неприбрано, важкий запах тютюну. Нічого не пристосовано для проживання новонародженої дитини. Зі слів сусідів, співмешканець [PERSON] - [PERSON] мав судимість та перебував у місцях позбавлення волі. Мотивації на зміну поведінки - ведення здорового способу життя у [PERSON] абсолютно не має. Перебування дитини біля матері наражає її здоров`я та життя на небезпеку. Неодноразово [PERSON] пропонувалось проходження безкоштовних профілактичних програм в реабілітаційних центрах від наркотичної залежності, але вона категорично відмовлялась від реабілітації. Відповідно до акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 23.03.2025 до комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, працівниками поліції було поміщено малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,10 зворот). Факт поміщення [PERSON] до КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради також підтверджується листом підприємства від 28.03.2025 № 41-11/587 (а.с. 11). 24 квітня 2025 року Позивачем складено висновок № 01-31/04/1190 про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] до родини матері з огляду на відсутність належних умов розвитку і виховання дитини, зловживання матері алкогольними напоями та наркотичними засобами, відсутності батька, місце перебування якого не відоме (а.с. 12). 25 квітня 2025 року на підставі наказу начальника управління (служби) у справах дітей міської ради від 25 квітня 2025 року № 108 «Про влаштування [PERSON] до родини патронатного вихователя» (а.с. 15) дитину було влаштовано до родини патронатного вихователя [PERSON] , де вона перебуває на даний час, що також підтверджується листом КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня ЧОР від 25.04.2025 № 41-11/789 (а.с. 14), а також актом про факт передачі дитини від 25.04.2025 (а.с. 16). [PERSON] 25.06.2025 подав заяву до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, згідно з якою проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] не заперечує (а.с. 17). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міськради від 31.07.2025 № 403, з урахуванням висновку комісії з захисту прав дитини, затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідачів по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] (а.с. 39-41). За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідачі своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитини до досягнення нею повноліття, не виконують. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991) вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Конвенція про права дитини у статті 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно до ч. ч. 2, 3, ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, що підлягає стягненню може бути визначено як у частці від заробітку (доходу) (ст. 183 СК України) так і в твердій у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ст., ст. 77, 79 ЦПК України всі надані докази Позивачем суд визнає достовірними, належними, та такими, що містять необхідну інформацію щодо предмета доказування.

Outcome: approved