Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У травні 2025 року позивач ТОВ «Таліон Плюс» звернулось Оболонського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 272751263 від 08 серпня 2025 року у загальному розмірі 49481,41 грн., з яких: 15299,64 грн. - заборгованість по кредиту; 34181,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 серпня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 272751263. Умовами вказаного договору передбачено надання кредиту у розмірі 15300,00 грн., дата надання кредиту - 08 серпня 2024 року, строк кредитування - 1826 днів, процентна ставка становить 1,5% в день. 05 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/7, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, зокрема і за договором кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача [PERSON] становить 49481,41 грн., з яких: 15299,64 грн. - заборгованість по кредиту; 34181,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В порушення умов укладеного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Таліон Плюс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами. Рух справи Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2025 року головуючим суддею у цій цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 25 червня 2025 року. 14 липня 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилався на відсутність переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, вказавши, що майже повністю пустий папірець, на якому зазначені слова «Реєстр прав вимоги» та зворотна сторона якого містить дані відповідача, не можна ідентифікувати як підписаний фактором та клієнтом реєстр прав вимоги, вважає що цей документ не є цільним, з вказаного документа не можна встановити обставини, про те, яке відношення має відповідач до цього Реєстру та договору факторингу, вважає, що позивач не набув права вимоги за кредитним договорами. Також відповідач посилався на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження укладеного ним договору кредитної лінії, оскільки не отримував від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» жодних комбінацій цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер у вигляді пароля/логін-пароля, смс-кода на на електронну пошту, ні на телефон, без чого він фізично не зміг виявити свою волю на укладення договору. У відзиві відповідач вказує про неповідомлення позивачем відповідача про відступлення права вимоги. Разом з відзивом відповідач подав до суду клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків на подання відзиву на позовну заяву. 21 липня 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що кредитний договір був укладений. Відповідач 08 серпня 2024 року в особистому кабінеті заповнив заявку на отримання кредитних коштів та зазначив персональні дані, користувач самостійно ініціював передачу даних від абонента ідентифікатора до абонента надавача послуг, тобто вчинив дії, які може вчинити лише власник персональних даних, оскільки при проходженні цієї процедури використовуються логіни та паролі. Договір було підписано одноразовим ідентифікатором, під час його укладання та підписання відповідач розумів, погоджувався та визнавав умови та основні зобов`язання, зазначені у ньому. Також позивач вказував, що усі адресовані відповідачу повідомлення від первісного кредитора та позивача надсилалися відповідачу на вказаному ним у заяві про отримання кредиту електронну адресу. Крім того, всі адресовані боржнику повідомлення відображаються також в особистому кабінеті боржника, а отже відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги. Представник позивача зазначає й про те, що на підтвердження належного відступлення прав вимоги позивачем до суду було надано договір факторингу № МВ-ТП/7 від 05 листопада 2024 року; витяг з реєстру прав вимоги від 05 листопада 2024 року; платіжну інструкцію № 1000 від 30 грудня 2024 року. При цьому, позивач вказав, при заповненні заявки відповідач вказав реквізити платіжної картки, яка випущена на його власне ім`я рахунком, на який він бажає отримати кредит, на виконання умов договору, кредитні кошти було перераховано на вказану картку з реквізити платіжної картки № [NUMBER] , яка належить відповідачу. Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року за клопотанням ТОВ «Таліон плюс» витребувано в АТ «ПУМБ», інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: виписку про рух коштів по банківському рахунку за картою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зокрема на дату отримання та зарахування грошових коштів, а саме, 08 серпня 2024 року у розмірі 15300 грн. 04 вересня 2025 року до суду від АТ «ПУМБ» надійшло повідомлення в якому зазначається, що в банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. В результаті аналізу операцій, здійснених по карті [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за 08 серпня 2024 року - була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 15300,00 грн. через сервіс іншого банку. Представник позивача в судове засідання від 07 жовтня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. При цьому, 24 червня 2025 року та 05 серпня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без участі, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання від 07 жовтня 2025 року не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, доводи, наведені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Таліон Плюс» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 272751263. Умовами вказаного договору передбачено надання кредиту у розмірі 15300,00 грн., дата надання кредиту - 08 серпня 2024 року, кінцева дата повернення кредиту - 07 вересня 2029 року, строк кредитування - 1826 днів, процентна ставка становить 1,5% в день (п. 2.1, п. 2.3., п. 7.3., п. 8.3. Договору). Розділом 3 кредитного договору передбачено дисконтний період кредитування, пролонгацію, поновлення. На момент укладення договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Сторони погодили, що встановлений п. 3.1. Договору строк дисконтного періоду може бути подовжено шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав. Для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані проценти за перші 30 днів Дисконтного періоду (п. 3.1., п. 3.2., п. 3.3. Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, зметою укладення цього Договору Позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки Позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення Договору (перший Транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування Кредитом. Позичальник підтверджує, що вказав в Заявці повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання Кредиту, а також бажаний спосіб отримання Кредиту (п. 4.2. Договору). Згідно з п. 4.5. Договору, за результатами заповнення Заявки Позичальник вказує реквізити Платіжної картки, яка випущена для управління відкритого на його ім`я рахунком, на який він бажає отримати Кредит. Кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки [NUMBER], що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором (п. 5.1. Договору). Відповідно до Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід», в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06 вересня 2023 року та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ грошових коштів на виконання умов договору №272751263 від 08 серпня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та було перераховано відповідачу [PERSON] кошти у сумі, обумовленій договором - 15300,00 грн. на реквізити платіжної картки, вказані у заявці на отримання коштів в кредит від 08 серпня 2024 року. Крім того, згідно з повідомленням АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/11364БТ від 27 серпня 2025 року, в банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. В результаті аналізу операцій, здійснених по карті [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за 08 серпня 2024 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 15300,00 грн. через сервіс іншого банку. 05 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/7, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, зокрема і за договором кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року. Відповідачу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було надіслано Повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 05 листопада 2024 року до договору факторингу № МВ-ТП/7 від 05 листопада 2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі: 15299,64 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13986,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 649,82 грн. - заборгованість по іншим нарахуванням; 36 936,11 грн. - загальна заборгованість. ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано [PERSON] . Повідомлення про дострокове розірвання Договору на підставі п. 9.1.1.7. Договору, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 7.2.2. Договору, у зв`язку з наявністю заборгованості по оплаті процентів за користування Кредитом за Договором більше місяця, повідомлено відповідача про дострокове розірвання кредитного договору № 272751263 від 08 серпня 2024 року по 02 лютого 2025 р. та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 57131,23 грн. Також АО «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ», яке представляє позивача було надіслано відповідачу досудову вимогу. В порушення умов укладених договорів відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Таліон Плюс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639ЦКУкраїни якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі,він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з долученими позивачем до матеріалів справи розрахунками заборгованості первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] має непогашену заборгованість за договором кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року у загальному розмірі 57131,23 грн. Користуючись правом правонаступника, позивач ТОВ «Таліон Плюс», просить суд стягнути частину заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 49481,41 грн., з яких: 15299,64 грн. - заборгованість по кредиту; 34181,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Проте, суд не може погодитися в повному обсязі з визначеним позивачем розрахунком заборгованості за відсотками за договором кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитним договором № 16562-01/2024 від 16 січня 2024 року та кредитним договором № 29076-01/2024 від 19 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до даних договорів слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір відсотків за користування кредитними коштами 1% на день. Отже, суд приходить до висновку, що умови укладеного договору кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені пунктом 8.1. цього Договору, суперечать чинному законодавству, тому згідно ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Суд розраховує заборгованість по відсоткам за укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] договором кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року, зважаючи на встановлену ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальну денну процентну ставку 1%. Відповідно до розрахунку заборгованості у період з 08 серпня 2024 року по 08 вересня 2024 року та у період з 06 жовтня 2024 року по 01 лютого 2025 року відсотки за договором нараховувались за процентною ставкою 1,5%, у перерахунку до максимальної денної процентної ставки 1%, встановленої законодавством, відсотки за договором у загальному розмірі за цей період становлять 22796,57 грн. (з розрахунку 153,00 грн. х 30 днів + 152,9964 грн. х 119 днів). У період з 09 вересня 2025 року по 05 жовтня 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, відсотки за договором нараховувались за процентною ставкою 0,8% (згідно з розрахунком 122,40 грн. : 15299,64 грн. х 100), що не суперечить чинному законодавству України, оскільки така процентна ставка перебуває в межах законодавчо визначених лімітів щодо нарахування відсотків в день, тобто суд погоджується з розміром заборгованості по відсоткам за цей період, передбаченим розрахунком заборгованості, який у загальному розмірі становить 3304,80 грн. (з розрахунку 122,40 грн. х 27 днів). Тобто, заборгованість відповідача по несплаченим відсоткам за кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року сукупно становить 26101,37 грн., враховуючи, що на погашення заборгованості за відсотками відповідачем було сплачено 6254,64 грн., розмір заборгованості за відсотками становитиме 19846,73 грн. Отже, з урахуванням вимог чинного законодавства, на час укладання договору кредитної лінії № 272751263 від 08 серпня 2025 року, розмір заборгованості відповідача за вказаним договором буде становити 35146,37 грн., з яких: 15299,64 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19846,73 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з усім зазначеним вище, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 35146,37 грн. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції № 592 від 06 травня 2025 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1720,62 грн., відповідно до розрахунку (35146,37 грн. х 2422,40 грн. : 49481,41 грн.). Крім того, вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та АО «Ліга юридичних технологій та інновацій»; Додаткову угоду № 713 від 30 грудня 2024 року про надання правової допомоги до Договору № 5 від 02 грудня 2024 року, відповідно до п. 2 якої, сторони погодили, що вартість Послуг Адвокатського об`єднання по супроводженню справи становить 5000,00 грн. що включає в себе: - аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку - 1000 грн.; - підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості (досудова вимога) - 500 грн.; збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у даній справі Адвокатським об`єднанням та підготовка позовної заяви та направлення копії доданих до неї документів до суду - 3500 грн.; Акт приймання-передачі наданих послуг від 30 грудня 2024 року відповідно до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, за яким Сторони погоджуються, що Адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання у межах Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року та Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги у повному обсязі; Платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 1613 від 30 грудня 2024 року, за якою ТОВ «Таліон Плюс» перерахувало АО «ЛЮТІ» грошові кошти на оплату за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн.; ордер на надання правничої допомоги. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Враховуючи категорію справи, яка не є складною, обсяг фактичних витрат понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг зі складання позовної заяви,

Outcome: partial