Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №199885 від 20.07.2021 року в розмірі 18240,00 грн., з яких 4000, 00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14240,00 грн. \~заборгованість за процентами, а також судові витрати по справі. В обґрунтування вимог вказано, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] , право вимоги за яким перейшло до позивача, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Згідно договору позичальнику [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 4000,00 грн. з терміном кредитування 30 днів, обов`язком позичальника сплачувати відсотки за ставкою 2 % за кожен день користування коштами. Ухвалою суду від 09.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.07.2025 року від відповідача надійшов відзив на цивільний позов, в якому відповідач просить відмовити з задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також позивачем не додано доказів підписання сторонами кредитного договору та набуття позивачем права вимоги до [PERSON] , тому не обґрунтовано і вимогу про стягнення як основного боргу так і процентів за користування коштами. Інформаційна довідка не є доказом отримання кредитних коштів, як і наданий розрахунок кредитної заборгованості. Крім того, передбачення у договорі такого високого розміру відсоткової ставки порушує принцип рівності сторін договору та права споживача. Також відповідач просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. 29.07.2025 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Позивач зазначає, що перебіг строку позовної давності з 02.04.2020 року по теперішній час був зупинений у зв`язку із запровадженням карантину та введенням воєнного стану, тому строк позовної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог. Кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі шляхом його підписання електронним підписом позичальника. Кошти були перераховані позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладенні кредитного договору. Доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та власник зазначеної картки відповідач. Однак відповідач не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок їй не належить. Тобто, первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку № [NUMBER] , реквізити якої були надані позичальником. В п. 2.3. кредитного договору сторонами було узгоджено, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Тобто, позичальник погодився на умови, визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Позивач просить стягнути понесені ним судові витрати, що складаються з витрат на судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу в сумі 10500,00 грн., на підтвердження чого надає відповідні докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві на позовну заяву просить розгляд справи проводити без її участі. Інших заяв по суті спору не надійшло. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.07.2021 між ТОВ «Займер» та відповідачем укладено договір кредиту, за умовами якого ТОВ «Займер» як кредитодавець надав, а позичальник [PERSON] , отримала грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом: [NUMBER] . Умовами договору (п.1.2) сторони визначили, що строк користування кредитом складає 30 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання стороною. Згідно п. 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Відповідно до п. 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 17.02.2022 укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закон України «Про електронну комерцію» №675-VIIIвизначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIIIелектронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3\~Закону № 675-VIII. Обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються дослідженими судом копією індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 199885 від 20.07.2021 з даними про застосування позичальником електронного підпису, довідкою ТОВ «Займер» про ідентифікацію клієнта [PERSON] одноразовим ідентифікатором CL2401. Відповідно до довідки ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача [NUMBER] в сумі 4000,00 грн. 14.04.2025 року позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором. Отже, суд приходить до висновку про виникнення між учасниками правовідносин, заснованих на договорі кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч. 1ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610\~ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд погоджується з сумою заборгованості, заявленої позивачем, визнає її математично коректною відносно обумовлених сторонами договору суми кредиту, терміну користування коштами, характеру спеціальної відповідальності. Відповідно до ч. 3ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, інші розрахунки нею не подавались. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що\~статтею 204 ЦК України\~регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір про надання фінансового кредиту № 199885 від 20.07.2021 року та договір факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року \~недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Відповідно до п.1 ч.1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення. На підставі ст.\~141\~ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору. Згідно з частиною другою статті 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткову угоду до нього, акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025 року з відтворенням даних про вартість робіт, платіжну інструкцію № 39578 від 15.09.2025 року. Надаючи оцінку наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, яка розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін, тобто наявна непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: partial