Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

25 липня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання позики. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 75137144 дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики становить 5000 грн, процентна ставка 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 27\~січня 2022 року було укладено договір №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75137144. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75137144. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 75137144. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Загальний розмір заборгованості за договором № 75137144 від 30 серпня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16853,89 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11762,39 грн, інфляційні збитки 80,00 грн, нараховані 3% річних 11,50 грн. Просить стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 75137144 від 30 серпня 2021 року у розмірі 16853,89 грн, а також понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та правову допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 29 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 вересня 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 09 жовтня 2025 року у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 93 на звороті). Одночасно у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 5). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки та довідкою про доставку електронного документу (а.с. 94, 95). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75137144 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), в електронній формі та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором zXs0hTYwVk (а.с. 7). Згідно п. 1 Договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 Договору зазначено параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 1,99% на день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтовна загальна вартість позики 7985 грн, дата надання позики 30.08.2021, дата повернення позики 29.09.2021. Згідно з п. 5.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно п. 12 Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Отже, договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75137144 від 30.08.2021 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором zXs0hTYwVk, який був направлений на номер телефону позичальника [PERSON] , що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. На виконання умов кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 5000 грн на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» вих. № КД-000033521/ТНПП від 12 червня 2025 року (а.с. 8, 63-64). Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Як вбачається із розрахунку, сформованого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] 30серпня 2021 року було видано основну суму кредиту 5000 грн, та у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повернення кредиту протягом 120 днів (до 28.12.2021 року включно) здійснено нараховування 1,99 відсотків в день (99,50 грн) на загальну суму 11940 грн. 08.10.2021 року, 08.10.2021 відповідачем сплачено 177,61 грн на погашення заборгованості за відсотками (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 14-22). Згідно платіжного доручення №32465 від 27.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 23). Згідно акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 1\~948\~446 байт (а.с. 24). Із витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022, сума заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №\~75137144 становила 16762,39 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11762,39\~грн заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 25-27,28). Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 75137144 від 30 серпня 2021 року. Пунктом 2.4 Договору факторингу встановлено, зокрема, що за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Тобто, право вимоги переходить не лише на поточний борг, а й на майбутні зобов`язання, які передбачені в первісному договорі між боржником і первісним кредитором. Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року, заборгованість у [PERSON] за кредитним договором № 75137144 становить 16853,89 грн, з яких 5000 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 11762,39 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 11,50 грн нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року, 80,00 грн інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України розраховані за формулою, а саме за лютий 2022 року (а.с. 12). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 29-39). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт капітал» передало, а ТОВ «Коллект центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207307 (а.с. 42). Із витягу з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, залишок заборгованості на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 75137144 становив 16853,89 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 11762,39 грн заборгованість за нарахованими процентами, 91,50 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 43-45, 46). А відтак, ТОВ «Коллект Центр», як правонаступник та новий кредитор, вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за укладеним ним договором надання позики. Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Коллект Центр» станом на 08.07.2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 75137144 від 30.08.2021 року становить 16853,89 грн, яка складається із 5000 грн заборгованості за тілом кредиту, 11762,39 грн заборгованості за відсотками, 11,50 грн 3% річних, 80 грн інфляційних збитків (а.с. 13). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, вимога позивача ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000 є доведеною та підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитами, наданими позивачем, з таких підстав. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того Велика Палата Верховного Суду у п.122-123 цієї постанови роз`яснила таке: «Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначалося вище, первісним кредитором здійснювалося нарахування відповідачу протягом 120 днів з дня надання кредиту відсотків на загальну суму 11940 грн. В подальшому фактором ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідності до ст. 625 ЦК України було здійснено нарахування 3% річних за користування кредитними коштами за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року у сумі 11,50 грн, а також інфляційні збитки за лютий 2022 року у сумі 80 грн. В той же час, умовами договору передбачено, що строк позики (строк договору) становить 30 днів, дата повернення позики (останній день) 29.09.2021 року (п.2.2, п.2.3 Договору). До позовної заяви позивач додав Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які згідно п.17 договору позики №75137144 від 30.08.2021 є невід`ємною його частиною. Пунктом 6.5 даних Правил передбачена відповідальність за прострочення повернення коштів, наданих позичальнику, зокрема нарахування процентів не більше 90 днів, а п. 7 встановлено порядок продовження строку користування позикою, відповідно до якого позичальник має право продовжити строк користування позикою або застосування автопролонгації. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач накладав свій фізичний чи електронний підпис саме на цей примірник Правил надання грошових коштів у позику та йому відомі умови запропонованих Правил. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 30.08.2021 по 29.09.2021 (30 днів). Починаючи з 30.09.2021 позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами регулюються положенням ст.625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, а також те, що заявлені до стягнення відсотки за користуванням кредиту нараховані за межами строку дії кредиту, тому у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 30 вересня 2021 року належить відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю, а в межах строку кредитування залишок несплачених відсотків за 30 днів (з врахуванням сплачених відповідачем відсотків у розмірі 177,61 грн) становить 2807,39 грн (5000*1,99%*30-177,61 грн), що підлягає стягненню з відповідача. Також, щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. До позовної заяви позивачем долучено розрахунок, відповідно до якого 3% річних за період 27.01.2022 року - 23.02.2022року становить 11,50 грн, а сума інфляційних збитків за 02.2022 року з врахуванням індексу інфляції становить 80\~грн (а.с. 12). Правильність наданих позивачем розрахунку заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів, відповідач будь яких доказів не надав. З огляду на викладене, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості у відповідача перед позивачем за договором позики, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення кредитних коштів, а також те, що відповідачу нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики № 75137144 від 30 серпня 2021 року у розмірі 7898,89 грн, з яких з яких 5000\~грн заборгованість по основній сумі кредиту, 2807,39\~грн заборгованість за відсотками, 11,50 грн нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року, 80,00 грн інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке. За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, зважаючи на нескладність справи та типовість самого позову просить стягнути з відповідача на користь позивача 800 грн витрат на правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження факту надання професійної правової допомоги представником позивача до матеріалів справи долучено договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігалассістанс», згідно якого загальна вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги (а.с. 55-58), тарифи послуг (а.с. 59), заявку на надання юридичної допомоги №50 від 02.06.2025 року (а.с. 54), витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року (а.с. 60), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: надання усної консультації з вивченням документів, 2 год. 3000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, 2 год. 6000 грн, а всього 9000 грн. Відповідно до ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводив їх неспівмірність. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви та інших документів процесуального характеру, участі у судових засіданнях. Аналізуючи вищевикладене та обсяг наданих представниками позивача послуг та виконаних робіт у даній справ, з врахуванням відсутності зі сторони відповідача клопотань про зменшення таких витрат, а також враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4218 грн. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135,89 грн. На підставі ст. ст. 512, 514, 516, 509, 526, 530, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: partial