Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

21 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №76493326 в розмірі 24\~194,86 гривень. В обґрунтування позову посилався на те, що 09.09.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір позики №76493326. Відповідно до умов договору позики позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 20 договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію». 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики №76493326, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24\~194,86 гривень, з яких: 6\~268,6 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 17\~926,26 гривень сума заборгованості за відсотками. Пунктом 1.2 договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.3.7 Договору факторингу, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується перерахувати на банківський рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», будь-які грошові кошти, отримані від боржників на виконання ними своїх зобов`язань за договором позики, право вимоги за якими відступлено фактору, після передачі права вимоги до фактора. Всупереч умов договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №76493326 у розмірі 24\~194,86 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.07.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач у судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду 25.09.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та довідка про доставку електронного листа на електронну пошту відповідаки. Про причини відсутності не повідомила, відзиву на позов подано не було. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 09.09.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76493326, відповідно до умов якого сума наданої відповідачу позики становить 8500 грн. 00 коп., строк позики 30 днів, знижена процентна ставка за день 0,875 %, базова процентна ставка за день 2,5%. У пункті 5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https:/mycredit.ua/ua/documents-licenseз повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбаченост.12\~ЗУ «Про\~фінансові послуги\~та фінансові\~компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті та мобільному додатку, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п.5.3). У додатку №1 до Договору позики №76493326 наведено таблицю загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Договір позики №76493326 від 09.09.2003 року та додаток до договору №1 підписано одноразовими ідентифікаторами «5kYLECTvFO». 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики №76493326, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики №76493326 від 09.09.2023 за період з 09.09.2023 року станом на 11.04.2024 року, заборгованість [PERSON] складає 24\~194 грн. 86 коп., з яких: 6\~268 грн. 60 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17\~296 грн. 26 коп. заборгованість по відсоткам. З вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] 09.10.2023 року внесено грошові кошти в розмірі 2\~231,40 гривень на погашення тіла кредиту. Відповідно до реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24\~194 грн. 86 коп., з яких: 6\~268 грн. 60 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17\~296 грн. 26 коп. заборгованість по відсоткам. З вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] 09.10.2023 року внесено грошові кошти в розмірі 2\~231,40 гривень на погашення тіла кредиту. Пунктом 1.2 договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.3.7 Договору факторингу, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується перерахувати на банківський рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», будь-які грошові кошти, отримані від боржників на виконання ними своїх зобов`язань за договором позики, право вимоги за якими відступлено фактору, після передачі права вимоги до фактора. Пунктом 1 ч.1ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] . Відповідач не заперечував факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року. Із дослідженого судом договору позики №76493326 від 09.09.2023 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст.6ЗаконуУкраїни «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір позики №76493326 від 09.09.2023 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207\~ЦК України із застосуванням Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимогст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору, та за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Із копії вказаного договору та додаткової угоди видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу свої персональні дані. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст.1048ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.610ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Ст.525ЦК\~України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Згідно частини першої статті 1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. Положеннями статей 1046, 1049ЦК\~України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048\~та частини\~першої статті\~1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним договором. В порушення вимог Закону [PERSON] в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборгованість не повернула. Одноразово внесла грошові кошти в розмірі 2\~231,40 на погашення тіла кредиту 09.10.2023 року. Судом встановлено, що умови договору позики в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача, яке тягне можливість примусового стягнення простроченої суми за вищевказаним договором позики. В той же час суд вважає, що відбулося неправильне нарахування відсотків за користування грошовими коштами за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року. Так, як слідує з наданого суду розрахунку заборгованість за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року становить 24\~194,86 грн. з яких: 6\~268,60 грн. - основного боргу, 17\~926,26 грн. відсотків. При цьому, як вбачається з договору позики №76493326 від 09.09.2023 року, даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 30 днів, базова процентна ставка - 2,5% на день. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, суд дійшов висновку, що за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за вказаним договором з врахуванням умов договору та внесеної оплати тіла кредиту на 30й (останній) день строку дії договору позики, внаслідок чого тіло кредиту зменшено до 6\~268,60 гривень, щодо розміру денного відсотку за користування коштами повинні становити 6\~531,71 грн ((8500*2,5%*29) + (6268,60*2,5%*1) = 6\~162,50+156,71); Враховуючи викладене, суд вважає, наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості по вказаному договору позики, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за договором позики №76493326 від 09.09.2023 року в розмірі 12\~587,81 грн. з яких: 6\~268,60 грн. - основного боргу, 6\~319,21 грн. відсотків. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1\~575,37 грн судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial