Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з ТОВ «ОЙЛ СТАРТ» на свою користь заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі на час звільнення в розмірі 57282,70 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заборгованості із заробітної плати за період з 25.04.2025 року по 17.07.2025 року у розмірі 19215,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 14.12.2022р. до 25.04.2025р. працювала в ТОВ « ОЙЛ СТАРТ» на посаді оператора заправних станцій 3 розряду. На день її звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку чим, на думку позивача, були порушені її права, як працівника. За її розрахунками відповідач нарахував проте не виплатив заробітну плату за період: листопад, грудень, 2024 рік, січень, лютий, березень, квітень 2025 року по день звільнення в розмірі 57282,70 грн. Крім того, оскільки на момент звернення до суду заборгованість не виплачена, а строк затримки заробітної плати за певні періоди складає більше ніж один місяць, загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати становить 19215,00 грн. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 23 липня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву про підтримання позовних вимог в якій також просила розглянути справу у її відсутність. ТОВ «Ойл Старт» не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Відзив та/або пояснення на позовні вимоги суду не надали. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] 14.12.2022р. прийнята на роботу в ТОВ «ОЙЛ СТАРТ» на посаду оператора заправних станцій та в подальшому 01.09.2023 року переведена Наказом № 251-к від 31.08.2023 року оператором заправних станцій 3 розряду. Наказом №77-к від 24.04.2025р. [PERSON] звільнено із займаної нею посади з 25.04.2025р. на підставі ст. 38 КЗпП України. В той же час, в порушення статті 116 КЗпП України, в день звільнення [PERSON] , ТОВ « ОЙЛ СТАРТ» не було проведено повного розрахунку та виплати заробітної плати в загальному розмірі 57282,70 грн. Зазначене вище підтверджується наданими з боку позивачки повідомленнями про нараховані виплати [PERSON] на час її роботи, тобто за період з листопада 2024р., грудня 2024 р., січня 2025р., лютий 2025р. та березень 2025 р. Відповідно до\~статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У\~статті 94 КЗпП\~вказано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1ст. 115\~КЗпП України\~та\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1.ст.116 КЗпП України- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив норми вказаної статті\~КЗпП України\~і остаточний розрахунок при звільнені [PERSON] з обов`язковим попереднім письмовим його повідомленням про розмір нарахованих йому сум не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України\~- у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Виходячи з норм вказаної статті\~КЗпП України\~та матеріалів справи, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 25.04.2025 року по 17.07.2025 року, тобто майже за три місяці не здійснення відповідного розрахунку (58 робочих днів). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Кабінетом Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середньоденна плата позивача при здійснені ним трудових обов`язків, складала 331 гривень 3 копійки. Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток в сумі 19215,00 гривень (58 день х 331 гр.3 коп.= 19215,00 грн). За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 19215 гривень 00 копійок. При цьому суд приймає до уваги, що відповідачем не спростовано та не підтвердженого зворотного, зокрема виконання вимог статті 116 КЗпП України в частині виплати всіх належних сум [PERSON] на час її звільнення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. за позовні вимоги про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Керучись ст.ст.\~2,\~81,\~89,\~141,\~247,\~258,\~259,\~263-265,\~268,\~280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved