Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором №583015516 від 18.01.2023 та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.01.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінасова допомога" та [PERSON] , укладено кредитний договір №583015516 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 12500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Вказує, що відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV9R78X. Взяті насебе зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав своєчасно та повністю, перерахувавши відповідачу грошові кошти за договором на його банківську картку № [NUMBER] , що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ "Манівео швидка фінасова допомога" У порушення умов кредитного договору №583015516 від 18.01.2023 [PERSON] , зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на день звернення до суду відповідач має заборгованість в розмірі 59697,50 грн., а саме: 12500 грн - заборгованість по кредиту; 47197,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також вказує, що між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. В свою чергу 23.02.2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також укладено Договір факторингу №23/0224-01. Надалі, 29.05.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №17/07/2024 відповідно до умов якого позивачу відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №583015516 від 18.01.2023 Таким чином, [PERSON] , має непогашену заборгованість перед ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" в сумі 59697,50 грн., яку в добровільному порядку не погашає, тому позивач просить позов задовольнити. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 22.04.2025. Ухвалою Володимирецького районного суду від 10.06.2025 у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що між 18.01.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінасова допомога" та [PERSON] , укладено Договір кредитної лінії №583015516 у формі електронного документу за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 12500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV9R78X. Згідно Паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №583015516 від 18.01.2023 року відповідач [PERSON] , отримав кредит у розмірі 12500 грн., строк кредитування 1826 днів (Дисконтний період 1 - 65 днів, з можливістю продовження), мета отримання кредиту на споживчі цілі). 18.01.2023 року ТОВ "Манівео швидка фінасова допомога" перерахувало кошти в сумі 12500 гривень [PERSON] , на карту № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням. Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. В свою чергу 23.02.2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також укладено Договір факторингу №23/0224-01. Надалі, 29.05.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №17/07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №583015516 від 18.01.2023 Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] , станом на момент подання позовної заяви складає 56697,50 грн., а саме: 12500 грн - заборгованість по кредиту; 47197,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Правильність розрахунку відповідачкою не оспорюється, а відтак такий розрахунок є належним доказом. Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно дост. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК Українивизначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого ТОВ "Манівео швидка фінасова допомога" надало, а відповідач отримав кошти у кредит та зобов`язався їх повернути відповідно до умов договору. В подальшому були укладені договори про відступлення права вимоги, відповідно до яких право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС». Відповідач в порушення вимог кредитного договору не здійснив своєчасну сплату визначених кредитним договором платежів, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 59697,50 грн. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом, в той же час відповідачкою не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Згідно зі ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику булонадано наступний одноразовий ідентифікатор MNV9R79X для підписання кредитного договору №583015516 від 18.01.2023 року. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використав кредитні кошти, однак, умов договору не виконав і не погасив борг. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судовихвитрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в томучислі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу надано Договір про надання правничої допомоги №26/07/24-01 від 26.07.2024, додаткову угоду до договору, Акт прийому передачі наданих послуг від 26.07.2024 року, довіреність адвоката Татаренка А.І. Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про співмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн. Дослідивши заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи характер спірних правовідносин у справі, суд дійшов висновку про те, що заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню, та з відповідача підлягають стягненню 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved