Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до Личаківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 листопада 1992 року Відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів за актовим записом №3187. Позов мотивує тим, що 21 листопада 1992 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі мають двох повнолітніх дітей. Протягом тривалого часу спільного сімейного життя між сторонами виникали конфлікти, відповідач вчиняв насильство щодо позивача, зокрема, в присутності сина, погрожує, неодноразово завдавав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим позивач неодноразово зверталась в поліцію. Його поведінка шкодить психічному та фізичному здоров`ю позивача та сина, носить системний характер. Щодо відповідача виносились заборонні приписи, він притягувався до адміністративної відповідальності за ч.\~1 ст.\~173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте ставлення відповідача до позивача стає все гіршим, що спричиняє страждання. Зважаючи на таку поведінку відповідача, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки ставить під загрозу життя та безпеку позивача та сина, суперечить її інтересам, що має істотне значення. Наголошує, що описані вище обставини тривають вже близько двадцяти років, жодні спроби змінити поведінку чоловіка шляхом вмовлянь, звернень до поліції не принесли бажаних результатів. Вважає, що перебування у шлюбі з відповідачем та надання строку на примирення лише загострить його насильницьку поведінку та поставить її у ще більшу небезпеку. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Подав до суду клопотання від 17 вересня 2025 року, в якому зазначає, що рішення у справі може вплинути на права та законні інтереси інших осіб сина, який перебуває на його утриманні. Він прагне примирення та відновлення шлюбних відносин, у зв`язку із чим просить надати термін для примирення. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Боброву Ю.Ю. (а.с. 15). Із відповіді Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 8 серпня 2025 року отримано інформацію про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 18). Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі (а.с. 19). Позивач в останнє судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання (а.с. 23, 37), в яких просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, категорично заперечує проти надання строку на примирення. З врахуванням положень статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності позивача на підставі наявних доказів. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Він доглядає за дитиною, старається для нього. Зазначив, що сусіди можуть підтвердити те, що він не бив позивачку та що у них з дружиною все було добре. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 21 листопада 1992 року Відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів за актовим записом №3187 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Також встановлено, що у шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми (а.с.\~9, 10). 31 березня 2025 року щодо [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис у зв`язку із вчиненням фізичного та психологічного домашнього насильства відносно дружини [PERSON] , що стверджується копією заборонного припису. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102332797) [PERSON] визнано винним у вчиненні, зокрема, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.\~1 ст.\~173-2 КпАП України, оскільки він 11.09.2021 близько 13:30 год. за місцем свого проживання вчинив сімейне насильство відносно своєї дружини [PERSON] шляхом завдання їй психологічного болю, оскільки він ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 6 травня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127154437) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.\~1 ст.\~173-2 КпАП України, оскільки він 31.03.2025 о 17 год. 30 хв. за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно свого сина [PERSON] психологічне домашнє насильство, а саме: ображав його, принижував, а також 31.03.2025 о 17 год. 30 хв. за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини фізичне та психологічне домашнє насильство, а саме: ображав її, принижував, погрожував, штовхнув. Згідно висновку лікарської комісії №432, [PERSON] 1993 року народження, особа з інвалідністю 2 групи, проживає з батьком [PERSON] та потребує постійного стороннього догляду. З заяви від 4 серпня 2025 року вбачається, що [PERSON] звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про припинення догляду [PERSON] щодо нього, оскільки він його боїться і не хоче щоб той був його доглядальником. Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2025 року, припинено виплати на догляд [PERSON] за сином [PERSON] . З позову вбачається, що на даний час сторони сімейні відносини не підтримують, заходи позасудового врегулювання спору результатів не принесли, позивач вважає примирення неможливим. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Відповідно до ч.\~2 ст.\~112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.\~110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.\~112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, а тому примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка скористалася своїм правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.\~1 ст.\~95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. Суд також враховує позицію, що викладена в рішенні Верховного Суду від 11.06.2019 р. у справі №605/434/18, про те, що закріплена у статті 111 СК України норма є диспозитивною, оскільки суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. В ухвалі Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 462/2470/22 (провадження № 61-2079ск23) зазначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається із матеріалів справи позивачка вказує, що її подружнє життя із відповідачем розпалося остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, зокрема неодноразових фактів вчинення відповідачем домашнього насильства щодо позивача та їх сина, з врахуванням категоричного заперечення позивача, суд вважає, що надання строку на примирення суперечитиме нормам моралі та інтересам подружжя та їх сина у зв`язку із чим надання такого строку не має жодних підстав. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд, також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.\~6 ч.\~1 ст.\~264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.\~141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1\~211,2 грн.

Outcome: approved