Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Представник позивача\~Пархомчук С.В. звернувся\~у суд\~із позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 3674109376/234184\~від 07.02.2020\~(далі\~ Кредитний\~договір). Позов мотивує тим, що 07 лютого 2020 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та [PERSON] укладено Кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з яким кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 3500 грн строком на 20 днів з відсотковою ставкою 1,85% на добу. Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором станом на 26 травня 2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 11075 грн 75 коп., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7575 грн 75 коп. 31 травня 2021 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторигу № 1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників у тому числі право вимоги за Кредитним договором. 03 червня 2021 року ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення прав вимоги № 1-31/05/21, відступив право вимоги за Кредитним договором до ТОВ "ФК "Дебт Коллекшн", у зв`язку з чим останній набув право вимоги до відповідача. Просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 11075 грн 75 коп., а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. Ухвалою суду від 02.09.2025 дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та призначено судове засідання на 09 год. 00 хв. 03 жовтня 2025 року. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, у зв`язку з чим суд на підставі ч. 2 ст. 191 ЦПК України вирішує спір за наявними матеріалами справи. \~ \~ \~ \~Позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що 07 лютого 2020 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та [PERSON] укладено Кредитнимй договір, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора R69399. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору ТОВ "Гоуфінгоу" надає [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 3500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 20 днів, тобто до 26.02.2020 року. Строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2 Кредитного договору). За користування кредитом [PERSON] сплачує ТОВ "Гоуфінгоу" 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. (п. 1.3 Кредитного договору). ТОВ "Гоуфінгоу" на виконання умов Кредитного договору 07 лютого 2020 року перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 3500 грн на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується додатком до листа ТОВ "Платежі Онлайн" № 2025-ПО/217 від 19.08.2025. Таким чином, сторони погодили усі істотні умови кредитування та відповідач отримав кошти у сумі 3500 грн, шляхом зарахування на банківську картку, вказану відповідачем у реквізитах до Кредитного договору. 31 травня 2021 року між ТОВ "Гоуфінгоу", як клієнтом, і ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", як фактором, укладено договір факторингу № 1-31/05/21, згідно з умовами якого фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/2021 від 31.05.2021 ТОВ "Гоуфінгоу" відступило ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3674109376/234184 від 07.02.2020 в сумі 11075 грн 75 коп, з яких: 3500 грн залишок по тілу кредиту; 7575 грн 75 коп. залишок по відсотках. 30 червня 2021 року між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, за умовами якого ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" відступає за плату ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" права вимоги за кредитним договором, а ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" заміняє ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/21 від 03.06.2021 ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" відступило ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3674109376/234184 від 07.02.2020 в сумі 11075 грн 75 коп, з яких: 3500 грн залишок по тілу кредиту; 7575 грн 75 коп. залишок по відсотках. Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором після переходу до позивача прав вимог за Кредитним договором до відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості. Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Кредитного договору,\~а також наявність заборгованості за ним, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3500 грн. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З наданого представником позивача розрахунку установлено, що за період поза межами строку кредитування, позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за "користування кредитом". Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу не нараховувалось. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 20 днів. Умовами Кредитного договору продовження строку дії договору не предбачені. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії Кредитного договору позики є безпідставним, тому проценти за користування коштами за Кредитним договором повинні нараховуватися упродвож 20 днів, як передбачено Додатком № 1 до Кредитного договору. Судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати відсотків протягом 20-ти денного строку дії Кредитного договору за процентною ставкою 1,85%, яка складає: 3500 грн (тіло кредиту) х 1,85% : 100 % х 20 (днів) = 1295 грн. Проведений судом розрахунок повністю співпадає з графіком розрахунків та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, наведеним первісним кредитором у Додатку № 1 до Кредитного договору. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не можуть уважатися належними доказами наявності такої заборгованості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення з [PERSON] у користь ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" заборгованості за Кредитним договором у сумі 4795 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту; 1295 грн заборгованість по відсотках. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1048 грн 75 коп. (4795/11075,75*2422,40). Крім того, представник позивача 02 жовтня 2025 року скерував до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просить тсягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження\~понесення витрат\~на правничу\~допомогу представником\~позивача подано\~до суду\~наступні документи:\~договір про\~надання правничої\~допомоги №\~11/07/2025\~від 11.07.2025,\~укладений між\~ТОВ "ФК\~Дебт Коллекшн"\~та адвокатом\~Пархомчуком С.В.;\~копію свідоцтва\~про занняття\~адвокатською діяльністю\~№ 8096/10\~від 18.07.2019; копію довіреності від 11.07.2024; акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, згідно з яким адвокат Пархомчук С.В. надав правову допомогу ТОВ "ФК Дебт Коллекшн" щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 3674109376/234184 від 07.02.2020 на загальну суму 10500 грн. Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, розмір стягнутої заборгованості, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є явно завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial