Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» посилались на те, що 12 лютого 2024 року між товариством та [PERSON] укладено Договір №483465-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12 лютого 2024 року направили [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №483465-КС-002 про надання кредиту. Цього ж дня, 12 лютого 2024 року, [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 483465-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направили [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4083 на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у її анкеті в особистому кабінеті, який останньою було введено/відправлено. Таким чином, 12 лютого 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №483465-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,16272505 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконали та надали позичальнику грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку вказано останньою при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Однак, [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 22 червня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 22 580,58 грн., яка складається із прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000 грн., прострочених платежів по процентах - 14 530,58 грн., прострочених платежів за комісією - 1 050 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою судді від 01 липня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті та витребувано докази (а.с.107-108). Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував (а.с.16). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 483465-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.35-44). Цього ж дня, 12 лютого 2024 року, [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.30-34). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12 лютого 2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 483465-КС-002 про надання кредиту (а.с.45-54). 12 лютого 2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) укласти Договір № 483465-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.), на умовах визначених офертою (а.с.55-64). Як вказував позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направили [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4083 на номер телефону відповідача, зазначений нею в електронному кабінеті. Таким чином, 12 лютого 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 483465-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма.), підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Умовами Договору про надання кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.16272505 процентів за кожен день користування ним. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконали та надали [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом перерахування на її банківську картку № [NUMBER] (а.с.68). Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 01 липня 2025 року, зокрема витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо підтвердження або спростовування факту випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 12 лютого 2024 року (дата видачі кредиту) по 03 червня 2024 року (дата закінчення терміну кредитування). Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківську картку № [NUMBER] дійсно було емітовано на відповідача [PERSON] (а.с. 117), а наданою банком випискою підтверджено зарахування позики у сумі 7000 грн. та користування кредитними коштами (а.с. 118-зворот) Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором станом на 22 червня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 22 580,58 грн., яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 14 530,58 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1 050 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.22-28). За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладення договору підтверджується наявним у матеріалах справи копією договору про надання кредиту від 22 червня 2023 року, який містить електронний підпис відповідача. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошових коштів не повернула, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 483465-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 лютого 2024 року станом на 22 червня 2025 року у розмірі 22 580,58 грн., яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14 530,58 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 050 грн. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved