Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернув ся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 січня 1995 року на ім?я [PERSON] та її рідної доньки [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] . [INFO] у місті Рим, Італійської Республіки у віці 48 років [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у вищевказаній квартирі , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1995 року. На день смерті, у [PERSON] не було зареєстрованого місця проживання в Україні. Більш того, довгий час, в тому числі і на день смерті, проживала у місті Рим, Італійської Республіки. У встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] жодний з спадкоємців першої черги, а саме син померлої [PERSON] та мати померлої [PERSON] до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини не звертались. Ця обставина зумовлена відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть померлої. [INFO] у місті Чернівці у віці 81 року [PERSON] померла. Вказує, що є єдиним спадкоємцем померлої матері [PERSON] . Спадкоємці за законом чи за заповітом, які б вчасно звернулись з заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату відсутні. 23 квітня 2025 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом з причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Стверджує, що поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини після смерті матері є те , що [PERSON] померла за межами України, а тому отримати свідоцтво про її смерть вчасно можливості не було. Враховуючи наведене , просить суд визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] його матері - [PERSON] , [INFO] , терміном три місяці з дати набрання рішенням суду законної сили. Позивач та його представник \~в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач\~у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, згідно законодавства України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду. Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06). Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 07 липня 2015 року у місті Рим, Італійської Республіки у віці 48 років померла [PERSON] . Позивач [PERSON] являється сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. ( а.с. 8) . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить частка квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1995 року. У встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] жодний з спадкоємців першої черги, а саме син померлої [PERSON] та мати померлої [PERSON] до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини не звертались. [INFO] у місті Чернівці у віці 81 року [PERSON] померла. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої матері [PERSON] . Спадкоємці за законом чи за заповітом, які б вчасно звернулись з заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату відсутні, що підтверджується копією спадкової справи № 135/2025, яка була витребувана судом та досліджена у судовому засіданні. 23 квітня 2025 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з\~ст.1220 ЦК України,спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно з ч. 3ст.1272\~вказаного \~Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленогост. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з п. 24Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьоїстатті 1272ЦК України. Згідно з положеннями постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року, справа № 565/1145/17, правила частини третьої\~статті 1272ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах: від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12. Відповідно до змісту ст.1272 ЦК\~ позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Як було зазначено позивачем, він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що його матір померла у Римі , Італійської Республіки, що ускладнило отримання свідоцтва про її смерть , а тому з поважних причин не мав змоги вчасно оформити всі відповідні документи. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст.60\~ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню. За таких обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку прийняття спадщини, оскільки зазначені обставини ніким не спростовані, інших спадкоємців судом не встановлено, позивачем не було заявлено відмови від спадщини, та надає додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору.

Outcome: approved