Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 5/12 часток квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що є власницею 7/12 часток вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Спірні 5/12 часток належали донькам померлого чоловіка її матері, [PERSON] , відповідачкам [PERSON] та [PERSON] . Стверджує, що після рішення Полонського районного суду від 16.05.2013, яким частково скасовано свідоцтва відповідачок про право на спадщину, останні повністю втратили інтерес до своєї власності, не з`являлися, не несли витрат на утримання квартири, не оформлювали нових правовстановлюючих документів. Одна з відповідачок, [PERSON] , постійно проживає в Ізраїлі, а інша, [PERSON] , померла. Таким чином, вважає, що вона разом зі своєю матір`ю, а після її смерті одноосібно, з 2013 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє всією квартирою, утримує її та сплачує комунальні послуги, тобто володіє спірними частками понад 10 років, що є підставою для визнання за нею права власності за набувальною давністю. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця, адвокатка Возна Ж.А., заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Вони посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, наголошуючи на тривалому, відкритому та безперервному володінні всією квартирою, а також на повній відсутності інтересу до майна з боку відповідачів. Просили суд задовольнити позов. Відповідачки відзиву на позов не надали у зв`язку зі смертю однієї та неможливістю встановити місце проживання іншої. Полонська міська рада належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, подала клопотання про його проведення без участі представника, справу просить вирішити за наявними у ній матеріалами. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 07.01.2025 позовна заява надійшла до Полонського районного суду. 23.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 34). Підготовче судове засідання у справі закрито 17.02.2025 та призначено судовий розгляд (а.с. 86). 19.03.2025 за клопотанням представниці позивачки суд повернувся до стадії підготовчого судового засідання (а.с. 101). 18.08.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд (а.с. 153). У ході розгляду справи судом витребувані докази, а саме: копія спадкової справи до майна померлого [PERSON] ; інформація щодо реєстрації місця проживання відповідачів та відомості про перетин державного кордону відповідачкою [PERSON] ; інформацію про смерть відповідачки [PERSON] . 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею 7/12 частки у праві спільної власності квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2020, виданого після смерті її матері [PERSON] (а.с. 12). Факт реєстарції позивачкою права власності на указане вище нерухоме майно підтверджено Витягом з Державного реєтру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226173572 від 30.09.2020 (а.с. 13). З матеріалів спадкової справи № 230/2009, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що спадщину прийняли три особи: його дружина [PERSON] (мати позивачки) - як спадкоємиця, що має право на обов`язкову частку, та його доньки відповідачки [PERSON] (як спадкоємиця, що має право на обов`язкову часткута за заповітом) та [PERSON] (як спадкоємиця за заповітом). На підставі поданих заяв 23.11.2009 державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину, які розподілили майно (квартиру та грошові вклади) між зазначеними спадкоємцями (а.с. 44-70). Згодом, рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 16.05.2013 у справі № 2-1131/11 (а.с. 20-21), яке набрало законної сили, правовий режим спірної квартири було змінено. Цим рішенням суд встановив, що після смерті [PERSON] спадщина повинна була відкритись лише на 1/2 частину квартири та частки сторін мали становити: [PERSON] , як обов`язкова частка по спадщині за законом - 1/6 від 1/2 частини квартири та 1/3 від 1/2 частини квартири за заповітом, а всього 1/2 від 1/2 частини квартири або ж 1/4 частини від всієї квартири; [PERSON] - по спадщині за заповітом - 1/3 від 1/2 частини квартири або ж 1/6 частина від усієї квартири; [PERSON] - 1/2 частини квартири як власність в порядку приватизації та 1/6 від 1/2 частини квартири як обов`язкова частка по спадщині за законом, або ж 7/12 від всієї квартири. Тому суд, по-перше, визнав за [PERSON] право власності на 5/12 часток квартири як на її частку у спільному сумісному майні подружжя (різниці між 7/12 та 1/6 частинами у праві на спадщину за законом). По-друге, суд визнав частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані донькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , змінивши розмір їхніх успадкованих часток. Таким чином, судовим рішенням було юридично підтверджено, що відповідачки залишилися законними власницями решти часток у спірній квартирі, право на які вони набули в порядку спадкування. Згідно з листом Центрального відділу ДРАЦС від 20.05.2025, відповідачка [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Києві (а.с. 151). Відповідно до інформації Управління «ЦНАП» виконавчого комітету Полонської міської ради, відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] у реєстрі територіальної громади відсутні (а.с. 33). На підтвердження відкритого володіння та утримання квартири позивачкою надано договори про надання комунальних послуг, укладені на її ім`я, а також квитанції, що засвідчують оплату нею послуг, пов`язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом обладнання у спірній квартирі (а.с. 23-27). Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відкритого володіння цим майном позивачкою. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та заслухавши доводи сторони позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Позивачка просить визнати за нею право власності на спірні 5/12 часток квартири на підставі статті 344 ЦК України (набувальна давність). Частина перша цієї статті визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Для набуття права власності за набувальною давністю необхідна наявність усіх перелічених умов у сукупності. Відсутність хоча б однієї з них унеможливлює задоволення позову. Суд визнає, що позивачка довела факти відкритого та безперервного володіння всією квартирою протягом понад десяти років. Це підтверджується договорами про надання комунальних послуг, укладеними на її ім`я, квитанціями про оплату та іншими матеріалами справи. Однак, ключовою та обов`язковою умовою для застосування набувальної давності є добросовісність заволодіння майном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 (справа № 910/17274/17) роз`яснила, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Тобто, володілець має бути впевненим, що на це майно не претендують інші особи. Також Верховний Суд у численних постановах (зокрема, від 15.11.2022 у справі №293/1061/21, від 15.06.2023 у справі № 359/8844/20) послідовно дотримується висновку, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Застосовуючи ці правові висновки до обставин даної справи, суд встановив наступне. Володіння позивачки та її матері (як правопопередника) спірними 5/12 частками не було добросовісним. Цей висновок ґрунтується на рішенні Полонського районного суду Хмельницької області від 16.05.2013 у справі №2-1131/11. Цим рішенням, яке набрало законної сили, було недвозначно встановлено та юридично підтверджено право власності відповідачок, [PERSON] та [PERSON] , на частки у спірній квартирі. Таким чином, з моменту ухвалення цього рішення і мати позивачки, і згодом сама позивачка, достеменно знали про існування інших законних власників та про те, що вони володіють чужим майном. Цей факт також підтверджується матеріалами спадкової справи до майна [PERSON] , з яких встановлено, що відповідачки у 2009 році вчинили активні юридичні дії подали заяви та прийняли спадщину, що свідчить про їх волевиявлення на набуття власності. Аргумент позивачки про те, що відповідачки не утримували майно та не оформили відповідні документи, не спростовує факту їхнього законного права власності та обізнаності позивачки про це. Пасивна поведінка власника не припиняє його права власності автоматично та не перетворює недобросовісне володіння іншої особи на добросовісне. Оскільки володіння спірним майном з самого початку ґрунтувалося на знанні про існування інших власників, умова добросовісності, передбачена ст. 344 ЦК України, відсутня, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Суд також надає оцінку процесуальним обставинам, що склалися у справі, а саме смерті однієї відповідачки та відсутності відомостей про місцеперебування іншої. Суду достеменно відомо, що відповідачка [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом (ст. 251 ЦПК України), у разі смерті сторони суд зупиняє провадження до залучення її правонаступників (спадкоємців). Однак позивачка не надала суду жодних відомостей про спадкоємців померлої, а суд позбавлений можливості самостійно їх розшукувати. При цьому, суд зазначає, що відмова у задоволенні позову ґрунтується на відсутності ключової умови набувальної давності добросовісності, що встановлено з доказів, наданих самою позивачкою. Цей висновок є безумовним і не залежить від можливих заперечень з боку правонаступників [PERSON] . Таким чином, розгляд справи та ухвалення рішення про відмову у позові не порушує, а навпаки, захищає потенційні майнові права невідомих суду спадкоємців. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed