Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧІВ Законний представник позивачів звернулась до суду з позовом до Відповідача про визнання недійсними наступних свідоцтв про право на спадщину за законом: серії р-№2140 від 28.11.2022, серії р-№2142 від 28.11.2022 серії р-№2144 від 28.11.2022 серії р-№2148 від 28.11.2022, виданих Третьою особою - приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Сиваком Миколою Івановичем (далі за текстом - Оспорювані свідоцтва). В обґрунтування позовних вимог Законний представник позивачів вказує, що після смерті [INFO] [PERSON] - чоловіка Відповідача та діда Позивачів (далі за текстом - Спадкодавець), відкрилась спадщина (далі за текстом - Спадкове майно) у наступному складі: (-) житловий будинок [ADDRESS] , з приналежними до нього наддвірними та господарськими спорудами; (-) нежитлова будівля - прорабський будинок [ADDRESS] ; (-) земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4625110100:03:003:0057; (-) земельна ділянка, площею 0,03 га, кадастровий номер 4625110100:03:005:0172; (-) земельна ділянка, площею 0,01 га, кадастровий номер 4625110100:03:005:0278; (-) грошові вклади, що знаходяться у ТВБВ №№10013/030. 28.11.2021 Нотаріусом дружині Спадкодавця - Відповідачу, на підставі заяви останньої від 02.11.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину - були видані Оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане Спадкове майно. В той же час, Законний представник позивачів в обґрунтування позову стверджує, на момент смерті Спадкодавця Відповідач не була зареєстрована з ним за однією адресою, а тому, за умов подання Відповідачем Нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 02.11.2022, тобто поза межами строку прийняття спадщини, Нотаріус мав би відмовити Відповідачу у вчиненні нотаріальної дії та скерувати Відповідача до суду для поновлення строку для прийняття спадщини або для встановлення у судовому порядку факту, що має юридичне значення - постійного проживання на час смерті із спадкодавцем. При цьому, у цій ситуації Позивачі - малолітні діти, які доводяться Спадкодавцю онуками - є спадкоємцями п`ятої черги за законом, та такими, що прийняли спадщину за фактом спільного проживання зі Спадкодавцем. За наведених обставин та для захисту порушених через видачу Оспорюваних свідоцтв прав Позивачів - Законний представник звернулась до суду із позовом у цій цивільній справі. ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА, ЗАПЕРЕЧННЯ ПРОТИ ПОЗОВУ Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що Спадкодавець був чоловіком Відповідача, а остання, хоча і була зареєстрована за іншою адресою, постійно проживала разом зі Спадкодавцем на день його смерті, у зв`язку з чим - підстави для задоволення позовних вимог відсутні. ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Нотаріус - третя особа у справі, звернувся до суду їз заявою, в якій повідомив, що позов у справі не визнає та просить розгляд справи здійснювати у його відсутності. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Спадкодавець - та Відповідач уклали шлюб 30.07.1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.07.1988 (т. 1, а.с. 101) та відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т. 1, а.с. 107). Спадкодавець помер [INFO] , до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 96), відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (т. 1, а.с. 105), довідкою №452 від 02.11.2022 Волянського старостинського округу (т. 1, а.с. 97). Відповідач, згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 50) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач постійно проживала разом зі Спадкодавцем на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] , інші особи - син [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] - зареєстровані, однак за вищевказаною адресою не поживають, що підтверджується актом від 09.05.2025 комісії у складі діловода Волянського старостинського округу Фасоляк О.Я., сусідів [PERSON] , [PERSON] (т. 2, а.с. 13). Факт того, що Відповідач постійно проживала разом зі Спадкодавцем на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] , а також факт того, що інші особи з ними постійно на момент смерті Спадкодавця не проживали - підтверджується показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також поясненнями Відповідача. 28.11.2021 Нотаріусом дружині Спадкодавця - Відповідачу, на підставі заяви останньої від 02.11.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину - видані Оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане Спадкове майно. Спадкова справа заведена після смерті Спадкодавця заяв про прийняття спадщини не містить. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА Загальні положення про спадкування Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання (постанова Верховного Суду від 24.08.2022 у справі №538/2344/20). Місце проживання фізичної особи Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина 1 статті 29 ЦК України). Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 у справі №504/3606/14). Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції станом на день смерті Спадкодавця, далі за текстом - Закон). Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2 Закону). Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Фізична особа незалежно від наявності зареєстрованого місця проживання (місця реєстрації) має можливість на здійснення своїх прав та інтересів (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 у справі №504/3606/14). Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (постанови Верховного суду: у справі №289/2500/22 від 30.05.2025, у справі № 643/12963/23 від 05.03.2025 у справі 644/4646/23 від 09.10.2024 та інші). Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина 1 статті 1296, частина 1 статті 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина 1 статті 1301 ЦК України). Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанови Верховного Суду: у справі №200/7924/16 від 25.06.2025, у справі №758/13683/18 від 14.05.2025 та інші). Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо) (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 у справі №504/3606/14). МОТИВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, вищевказаних положень законодавства та наведеної судової практики Верховного Суду, суд зазначає наступне. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Таке свідоцтво може бути визнано недійсним судом у разі, коли особа, якій воно видано - не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, який починається з дня відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця або оголошення його померлим), він не заявив про відмову від неї. З представлених суду доказів встановлено, що Відповідач постійно проживала разом зі Спадкодавцем на день смерті останнього за адресою: [ADDRESS] . Разом з Відповідачем та Спадкодавцем на день смерті останнього інші особи не проживали. Відповідач заяви про відмову від спадщини не подавала. Таким чином, Відповідач як спадкоємець першої черги прийняла спадщину від Спадкодавця - тобто мала право на спадкування майна, щодо якого видані Оспорювані свідоцтва. Факт того, що Відповідач зареєстрована за іншою адресою, ніж адреса, за якою був зареєстрований та проживав на день смерті Спадкодавець - не вказує на відсутність у Відповідача права на спадкування, оскільки вирішальним у питанні визначеному статтею 1268 ЦК України порядку прийняття спадщини є саме факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а не факт реєстрації місця проживання спадкоємця та спадкодавця за однією адресою, при цьому - факт спільного проживання Відповідача та Спадкодавця у даному випадку підтверджуються вищенаведеними належними і допустимими доказами у справі, дослідженими в ході судового розгляду. За наведених обставин, в ході судового розгляду не встановлено «вад» Оспорюваних свідоцтв, з якими законодавство та судова практика пов`язують можливість визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, у зв`язку з чим - підстави для задоволення позовних вимог відсутні. РІШЕННЯ СУДУ На підставі викладеного та

Outcome: dismissed