Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

30 вересня 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , в якій просить: 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; 3) заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , [INFO] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним строком на 6 (шість) місяців; 4) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців. В обґрунтування заяви заявник вказує, що проживає у [ADDRESS] разом зі своєю сім`єю: [PERSON] [INFO] (дружина), [PERSON] [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] [INFO] , (онук), та рідним братом, [PERSON] , [INFO] . Упродовж тривалого часу брат систематично вчиняє щодо заявника та його сім`ї насильство психологічного, економічного та фізичного характеру. Однією з причин вчинення [PERSON] , домашнього насильства відносно заявника є його неприязнь до нього, що підсилює його гнів, ставить під загрозу їхнє життя. Часто брат спочатку розпочинає конфлікті з онуками заявника і коли останній стає на їхній захист, він проявляє агресію і до заявника. Заявник та заінтересована особа проживають у батьківському будинку, в якому заявник має 65% домоволодіння, його брат має 35% домоволодіння, та в якому виділено квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] . [PERSON] постійно не проживає у спільному будинку, але після кожного його приїзду у них виникають конфлікти, оскільки [PERSON] використовує лайку, нецензурні висловлювання та постійні погрози щодо заявника, доньки, дружини та неповнолітніх онуків. Діти постійно чують погрози в сторону свого дідуся та бояться за своє життя. [PERSON] унеможливлює доступ до їхнього спільного будинку, щоб заявник та його діти не могли зайти на подвір`я. Неодноразово заявник звертався до поліції оскільки брама, щоб зайти на подвір`я, замкнена, а ключів до неї їм не надають. Також брат пошкоджує майно, що знаходиться на спільному подвір`ї, встановлює камеру відеоспостереження, щоб слідкувати за ними. Неодноразово [PERSON] штовхав заявника, знущався, постійно погрожує фізичною розправою. 05 лютого 2025 року за місцем проживання [PERSON] вчинив відносно заявника домашнє насильство психологічного характеру і працівниками поліції, які прибули за його викликом, було складено тимчасовий заборонний припиС стосовно кривдника. [PERSON] висловлювався у сторону заявника нецензурною лайкою, ображав, погрожував фізичною розправою. Така поведінка [PERSON] завдає заявнику та його рідним психологічних страждань, що негативно відображається на його здоров`ї. Ця ситуація фактично унеможливлює проживання з ним в одному житлі, адже це може становити небезпеку не лише для його здоров`я, а й для його життя. Іншого житла у його сім`ї немає. Тому у заявника виникла необхідність звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису (а.с. 1-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 10-11). Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі (а.с.12-13). Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги заяви у повному обсязі на підставах, викладених у заяві, просив задовольнити заяву. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, зокрема викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини першої-другої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Враховуючи вимоги статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України щодо часових меж розгляду справи про видачу обмежувального припису, оскільки судом було вжито всіх можливих заходів, спрямованих на недопущення порушення прав будь-кого з учасників судового провадження, враховуючи, що заборони розгляду такого роду заяв за відсутності належним чином повідомлених учасників справи немає, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи з постановленням рішення на підставі положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, заслухавши пояснення заявника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності, розмір частки 65/100, належить [PERSON] (а.с.5). 05 лютого 2025 року відносно [PERSON] складений терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 10 діб (а.с. 6). Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з видачі обмежувального припису, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII: 3) домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 Закону № 2229-VIII). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2229-VIII, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи опікун, орган опіки та піклування. Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2229-VIII, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII). Згідно з частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства суд має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Судом встановлено, що заявник як на підставу для видачі обмежувального припису посилається на наявність термінового заборонного припису від 05 лютого 2025 року стосовно [PERSON] строком на 10 діб. У судовому засіданні заявник підтвердив, що його брат час від часу проживає у будинку, власником якого він є разом з заявником, а також за кордоном. На час розгляду справи, як підтверджує заявник, [PERSON] фактично не проживає в місті Івано-Франківськ у зв`язку з перебуванням за межами України. Суд зазначає, що сам факт звернення заявника до органів поліції та винесення заборонного припису не є безумовною підставою для застосування судом до [PERSON] спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, суд зазначає, що заявником не надано інших доказів щодо вчинення домашнього насильства після 05 лютого 2025 року, зокрема термінового заборонного припису. За таких обставин суд вважає, що відсутні ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві щодо заявника, оскільки його брат тривалий час поживає за межами України, сам факт звернення заявника до правоохоронних органів із заявою свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та [PERSON] , але не підтверджує, що наявні ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом\~№ 2229-VIII. Беручи до уваги наведені обставини, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, суд приходить до переконання, що заявник не надав суду\~належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог заяви у повному обсязі.

Outcome: dismissed