Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Конончук Віра Юріївна, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання до відповідної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , тривалістю в два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Зазначає, що її батьки розлучилися ще у 2005 року, тому як до смерті батька, так і на момент його смерті між ними були складі сімейні відносини; фактично вона не підтримувала зв`язку ані з ним, ані з родичами по його лінії. Після розлучення батьків вона проживала з матір`ю, батько з нею спілкуватися не бажав. Крім цього, така складність у відносинах пояснюється тим, що покійний зловживав спиртними напоями і під час зустрічей ображав її. Всі її наміри нормалізувати стосунки були безуспішними внаслідок чого вона перестала з ним спілкуватися та підтримувати будь-які відносини. Наразі вона проживає у м. Ужгород разом зі своїм чоловіком та малолітньою дитиною, має постійне місце роботи та протягом останніх чотирьох років до батька не навідувалася. Приблизно протягом цього ж часу вона не спілкувалася з родичами по батьковій лінії та з мешканцями с. Ворочево. У кінці грудня 2020 року їй зателефонував відповідач та попросив, щоб вона приїхала до батька у с.Ворочево, оскільки до останнього не можна додзвонитися та невідомо де він знаходиться. Десь через годину їй зателефонувала мама та повідомила, що батька знайшла мертвим дружина відповідача. Наступного дня вона через свою маму намагалася з`ясувати час похорону, але потім з`ясувалося, що батька вже поховали, оскільки на той час були введені карантинні заходи, пов`язані з хворобою Covid-19. Не зважаючи на складність відносин, час від часу вона відвідує могилу батька, але з його родичами до цього часу стосунки не підтримує. Заяву про прийняття спадщини у строки, встановлені Законом, вона не подавала по тій причині, що була переконана про відсутність будь-якого майна та боргів у батька. Наприкінці липня 2022 року їй зателефонував відповідач та попросив приїхати до нотаріуса Конончук, щоб написати заяву про відмову від спадщини. Її це здивувало, тому після з`ясування цього питання виявилося, що у батька був зареєстрований будинок у [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ). Про даний факт вона не знала, оскільки їй про це ніхто не говорив. 01 серпня 2022 року із заявою про прийняття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конончук В.Ю., яка листом № 14/02-14 від 02 серпня 2022 року відмовила їй у оформленні спадщини та видачі відповідного свідоцтва, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений законом строк нею подано не було, жодних інших доказів прийняття спадщини за померлим батьком в межах встановленого законом\~ строку (ст. 1270 ЦК України) на прийняття спадщини немає, а тому відповідно до ст. 1270 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину. 05 серпня 2022 року вона звернулася до Перечинського районного суду з позовом про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини за законом. Рішенням Перечинського районного суду від 20 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у задоволенні позову було відмовлено. Підставою відмови у позові було те, що позивач звернулася не до того відповідача. Крім цього, з наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конончук В.Ю. спадкової справи № 5/2021, заведеної 13 квітня 2021 року на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру про відсутність заповіту/спадкового договору № 70205799, про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 70206111 вбачається, що спадщину за спадкодавцем у встановленому ст. 1268-1270 ЦК України прийняв його рідний брат [PERSON] . Дані обставини встановлені в судовому рішенні у справі № 304/1464/22. Тому, враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 1217, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Конончук Віра Юріївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; залучено приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Конончук Віру Юріївну до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи № 5/2021, заведеної 13 квітня 2021 року на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Двадцять другого травня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Олійник Р.Б. в електронній формі через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину за таким прийняв його брат відповідач [PERSON] . Позивач визнає, що відповідач у телефонному режимі повідомив її та її матір про смерть батька. Проте позивач на таку новину ніяким чином не відреагувала, а згодом перестала відповідати на телефонні дзвінки. В свою чергу, мати позивача [PERSON] у відповідь на телефонний дзвінок відповідача про похорон сказала, що їх з колишній чоловіком більше нічого не пов`язує. З вищевикладеного випливає, що позивач довідалась про смерть батька ще у грудні 2020 року, але заяву про прийняття спадщини у встановлені строки не подавала, і лише у серпні 2022 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позовні вимоги позивача про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини після свого батька задоволенню не підлягають, оскільки вона була повідомлена про смерть батька, але не скористалася своїм правом на прийняття спадщини впродовж встановленого законом строку. Позивач не зазначила жодної об`єктивної обставини, яка б могла бути підставою для поновлення строку для прийняття спадщини за законом. Крім того, наведена позивачем обставина про те, що вона не спілкувалася зі спадкодавцем унаслідок неприязних відносин між ними, взагалі не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також вказує на те, що позивач не надала доказів наявності поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. При цьому можлива необізнаність позивача про наявність спадкового майна, знову ж таки, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач була обізнана про смерть батька, а також те, що нею не надано доказів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, вважає, що позовна заява до задоволення не підлягає. Крім цього, просить звернути увагу на те, що, як випливає із рішення суду у цивільній справі № 304/1464/22 за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради, треті особи приватний нотаріус Коночук В.Ю. та [PERSON] , про поновлення строку для прийняття спадщини за законом, позивач раніше стверджувала, що нібито дізналась про смерть батька від знайомих лише у серпні 2022 року. Про необізнаність щодо майнового стану свого батька та наявності у нього майна позивач нічого не говорила. Водночас, у даній позовній заяві вона уже визнає, що про смерть батька їй стало відомо ще у грудні 2020 року, а заяву про прийняття спадщини не подала по тій причині, що вона була переконана про відсутність будь-якого майна та боргів у батька. Тобто позивач очевидно діє недобросовісно, оскільки такі заяви не відповідають попереднім заявам та поведінці позивача.\~\~ Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Конончук Віра Юріївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини закрито та призначено\~ справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бухтояров Р.О. у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили. Поряд з цим, у ході судового розгляду позовні вимоги підтримували у повному обсязі та просили такі задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Олійник Р.Б. просили у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. як третя особа у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, вирішення позову залишає на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії\~\~ [NUMBER] , виданим повторно Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 05 серпня 2022 року. З повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конончук В.Ю. від 02 серпня 2022 року № 14/02-14 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , і видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений законом строк вона не подавала і не надала жодних інших доказів прийняття спадщини за померлим батьком в межах встановленого законом строку (ст. 1270 ЦК України) на прийняття спадщини, а тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину.\~ Вищевказане свідчить, що на момент подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини позивач [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини за батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Одночасно з наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Конончук В.Ю. спадкової справи № 5/2021, заведеної 13 квітня 2021 року на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , інформаційних довідок зі Спадкового реєстру про відсутність заповіту/спадкового договору № 75939144 та про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 75939109, а також Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75939830 вбачається, що спадщину за спадкодавцем у встановленому ст. 1268-1270 ЦК України порядку прийняв його рідний брат [PERSON] , [INFO] . Таким чином встановлено наявність ще одного спадкоємця за законом на майно покійного [PERSON] . Крім цього, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2023 року у цивільній справі № 304/1464/22, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у задоволенні позову [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конончук Віра Юріївна та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Разом з цим, звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] посилалася на такі причини пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, які вважає поважними: відсутність зв`язку з батьком через складні відносини та переконаність у відсутності будь-якого майна та боргів у покійного батька. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї. Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності». Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до обставин справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, почала вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись 01 серпня 2022 року, тобто більше ніж через один рік та шість місяців після відкриття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 01 березня 2024 року подавши до суду вказаний позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням конкретних обставин цієї справи суд вважає, що позивачем [PERSON] в ході судового розгляду справи не доведено, що у неї протягом періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття, існували об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини, а також того, що ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду, внаслідок чого позов не підлягає до задоволення. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed