Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 02 вересня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з 03 березня 1995 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис № 89. Зазначав, що від спільного подружнього життя вони з відповідачем мають двох дітей, які вже досягли повноліття, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки відповідач втратила в його очах довіру та повагу, а він - глибокі почуття до неї. З наведених підстав просив шлюб розірвати та відновити відповідачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2025 року дана цивільна справа передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с. 14). Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с. 16). Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Так позивачем у позовній заяві не було вказано жодних об`єктивних причин, які доводять що збереження цього шлюбу суперечить його інтересам та мають істотне значення. Натомість розірвання шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей, які з ними проживають і наполягають на збереженні шлюбу батьків. Відповідач вказувала, що наразі проходить військову службу у Збройних Силах України далеко від дому, тому визнає, що важко підтримувати такі ж близькі відносини у шлюбі як і в мирний час, проте ані у позові, ані в особистому спілкуванні позивач не зміг аргументувати через що саме вона втратила в його очах довіру та повагу, а сам він втратив глибокі почуття до неї. Про факт наявності серйозного наміру позивача щодо розірвання шлюбу вона дізналась через надходження позовної заяви у системі «Електронний суд», без передуючих тому спроб обговорення чи примирення подружжя. Крім того, відповідач заперечувала проти зміни свого прізвища, оскільки воно вказано в усіх її офіційних документах, зокрема, у посвідченні учасника бойових дій та службовій документації, а зміна прізвища призведе до втрат часу та коштів на оформлення документів. Враховуючи вищевикладене, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.23-24). Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій вказував, що наполягає на задоволенні позивних вимог. Вказував, що причини розірвання шлюбу відомі відповідачу із спілкування з нею та телефонного листування. Однак, діючи з метою збереження репутації сім`ї, у тому числі своїх повнолітніх дітей, він не став викладати їх безпосередньо у позовній заяві в якості своїх аргументів або ж надавати докази. Водночас його бажання припинити подальші шлюбні відносини із відповідачем є однозначним і визначальним. Просив шлюб розірвати та наполягав на зміні прізвища відповідача на дошлюбне (а.с.30-34). Позивач у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повний текст якого оголошено 08 жовтня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 03 березня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис № 89 (а.с. 4). Діти сторін є повнолітніми, що визнається сторонами, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України\~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] висловив чітке бажання розірвання шлюбу з відповідачем, вказував, що збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Аргументи [PERSON] стосовно необхідності збереження шлюбу суд не приймає до уваги, оскільки не має права примушувати позивача до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин з відповідачем, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Слід також зазначити, що відповідачем не заявлялось клопотань про надання сторонам строку на примирення. Частиною 2\~ст.\~112\~СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з ч. 3 \~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Враховуючи вказані норми закону та обставини справи, засади добровільності шлюбу, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про зміну прізвища відповідача на дошлюбне - « [PERSON] », суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, зміна прізвища після розірвання шлюбу є правом особи, а не її обов`язком. В свою чергу відповідач заперечувала проти відновлення дошлюбного прізвища, висловила бажання іменуватися надалі прізвищем « [PERSON] ». Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для відновлення дошлюбного прізвища відповідачеві. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи, що вбачається із долученого до матеріалів справи посвідчення серії [NUMBER] (а.с.11), а відповідач є діючим військовослужбовцем, що вбачається зі змісту довідки №2204 від 15.09.2025 року (а.с.26), суд вважає за необхідне віднести витрати по сплаті судового збору на рахунок держави.

Outcome: partial