Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

24.02.2025р. на адресу суду надійшла позовна заява АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001330463101 від 10.06.2019р. та за кредитним договором №1002037830001 від 07.12.2021року, у якій представник позивача АТ «ПУМБ» просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за договором №2001330463101 від 10.06.2019р. у розмірі 65 424,31грн., за договором №1002037830001 в сумі 46 343,84 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору №2001330463101 від 10.06.2019р., укладеного з АТ «ПУМБ», відповідачу було надано позивачем кредит в сумі 26 200,00 грн., строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01.12.2024 р., за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 65 424,31 грн. Відповідно до умов кредитного договору №1002037830001 від 07.12.2021 р., укладеного з АТ «ПУМБ», відповідачу було надано позивачем кредит в сумі 30 000,00 грн., строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 77,0418 % річних. Кінцева дата повернення кредиту 07 грудня 2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01.12.2024 р., за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 46 343,84 грн. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 10 березня 2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 23.07.2025 від відповідача до суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на те, що кредитних договорів не підписував та не пам`ятає про існування таких. Вказує, що сума заборгованості зазначена позивачем необґрунтована та завищена, а тому заперечує і щодо правильності наведеного розрахунку заборгованості. Крім того, стверджує, що він пенсіонер та перебуває за кордоном як біженець, а відтак просить суд відмовити в позові та розглянути справу без його участі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву , в якій просив в позові відмовити та розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо кредитного договору № 1002037830001 від 07.12.2021 р. Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2021 року [PERSON] власноручно підписав Заяву №1002037830001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Сторони у заяві погодили такі умови кредитування: кредит в сумі 30 000,00 грн. строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 77,0418 % річних. Кінцева дата повернення кредиту 07 грудня 2023 року. Факт отримання кредитних коштів доводиться випискою з рахунку, згідно якої на рахунок, відкритий на ім`я відповідача, надійшли кредитні кошти (а.с.43-48). Як вбачається з наданої позивачем платіжної інструкції №TR.54288380.81024.8810 від 07 грудня 2021 року та виписки по рахунку за період з 07.12.2021 р. по 01.12.2024р, відповідач користувався кредитним лімітом та вчиняв операції з використанням картки № [NUMBER] . Виписка по рахунку є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», який підтверджує наявність заборгованості по кредиту та її розмір. Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №1002037830001 від 07.12.2021 р. заборгованість [PERSON] станом на 01.12.2024 року складає 46 343 грн.84коп., зокрема: заборгованість за тілом кредиту 27 500,23грн..; заборгованість за простроченими відсотками - 6,61грн., заборгованість за простроченою комісією - 18 837,00 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1002037830001 від 07.12.2021 р., умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконував, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту 27500,23 грн. підлягають задоволенню. Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, у позовній заяві зазначив, що просить стягнути 6,61 грн. відсотків, які нарахував за період з 07.12.2021 по 01.12.2024. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі №300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №1002037830001 кредитні кошти надавалися на 24 місяці. Отже, позивач має право на стягнення процентів у розмірі, встановленому договором, за період до 07.12.2023. Сума нарахованих відсотків за період з 07.12.2021 по 07.12.2023 згідно розрахунку позивача становить 3,03 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Після цієї дати позивач не мав підстав нараховувати відсотки у розмірі, вставленому договором. Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає наступне. Так, у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування", адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту терміном шість місяців. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа №202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону. Суд звертає увагу, що у договорі не вказано, за які саме послуги позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа №755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа №755/9486/21). Аналізуючи умови договору, суд дійшов переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак суд вважає, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Щодо кредитного договору №2001330463101 від 10.06.2019 року. Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2019 року [PERSON] власноручно підписав Заяву №2001330463101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.13). Сторони у заяві погодили такі умови кредитування кредит в сумі 26 200,00 грн., строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних. Факт отримання кредитних коштів доводиться випискою з рахунку, згідно якої на рахунок, відкритий на ім`я відповідача, надійшли кредитні кошти (а.с.43 зворот - 48). Відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту 10.06.2019 року кредитний ліміт було встановлено у розмірі 26 200,00 грн. та в подальшому збільшено до 36 200,00 грн. (а.с.37). Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку за період з 10.06.2019р. по 01.12.2024р, відповідач користувався кредитним лімітом та вчиняв операції з використанням картки № [NUMBER] . Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №2001330463101 від 10.06.2019р. заборгованість [PERSON] станом на 01 грудня 2024 року складає 65 424 грн.31коп., зокрема: заборгованість за тілом кредиту 35 953,54грн..; заборгованість за простроченими відсотками - 29 470,77 грн. (а.с.39 зворот - 42). Враховуючи, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001330463101 від 10.06.2019р., умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконував, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту 35 953,54 грн. підлягають задоволенню. Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, у позовній заяві зазначив, що просить стягнути 29470,77 грн. відсотків, які нарахував за період з 30.06.2019 по 30.11.2023. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору №2001330463101 кредитні кошти надавалися на 12 місяців. Отже, позивач має право на стягнення процентів у розмірі, встановленому договором, за період до 01.06.2020. Сума нарахованих відсотків за період з 30.06.2019 по 01.06.2020 згідно розрахунку позивача становить 5435,45 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Після цієї дати позивач не мав підстав нараховувати відсотки у розмірі, вставленому договором. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом двох кредитів та частково в частині стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути 27503,26 грн. заборгованості за кредитним договором №1002037830001 від 07.12.2021 та 41388,99 грн. заборгованості за кредитним договором №2001330463101 від 10.06.2019. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 395 від 25.12.2024року. Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково - на 61,64% (задоволено на суму 68892,25 грн., а позивач просив 111768,15 грн.), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1493,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial