Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №386455797 від 09.02.2023 звернулося ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС". В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.02.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено електронний договір №386455797, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та зобов`язався його повернути в строк до 11.03.2023. Зазначає, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 09.02.2023 перерахувало грошові кошти в сумі 7000 грн. на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Вказуючи про те, що у вказаних правовідносинах відбулася зміна кредитора та те, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на час подання позовної заяви до суду становила 33335,40 грн. та складалась з 7000 грн. заборгованості по кредиту і 26335,40 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором. Ухвалою суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Таліон Плюс". Сторонам було встановлено строки для подання заяв по суті справи. Крім того вказаною ухвалою вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору пояснення щодо позову не надала. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ "Таліон Плюс" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні з копії договору кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 встановлено, що 09.02.2023 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого товариство надало для відповідача кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 7000 грн. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту (дисконтний період), а саме до 11.03.2024. Сторони погодили, що встановлений п.3.1. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів (п.3.2. договору). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №386455797 вбачається, що протягом дисконтного періоду відповідач жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив. Крім того, з вказаного розрахунку встановлено, що в період з 09.02.2023-11.03.2023 [PERSON] жодних платежів на погашення тіла кредиту чи процентів за користування кредитом не здійснював. Таким чином оплати всіх фактично нарахованих процентів відповідачем здійснено не було, а отже, підстав для продовження позичальником строку надання кредитної лінії не було. Відповідно до п.8.1. договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти. За умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів на весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.3. договору). Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.4 договору). При вирішенні спору суд виходить і з того, що позовна заява не містить вказівки на документальне підтвердження продовження строку дисконтного періоду. Відповідно до п.8.11. договору, за перші 30 днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 11410 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 4410 грн. та суму кредиту 7000 грн. Пунктом 9.2.2. договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківських рахунок кредитодавця, у випадку неповної та/або несвоєчасної сплати кредиту та процентів за користування ним сплатити неустойку та інші нарахування, передбачені умовами договору. Відповідно до п.14.1. договору, невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язаний неухильно дотримуватися прави, текст яких розміщений на сайті кредитодавця попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця www.moneyveo.ua. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України\~"Про\~споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію"\~вбачається,\~що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін. Водночас, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст.1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано. Перерахування грошових коштів відповідачу за договором №386455797 від 09.02.2023 у сумі 7000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується платіжним дорученням від 09.02.2023 №еаd38078-3a81-42dd-bb53-1eb6f336bc70, а також випискою по картці відповідача, наданою АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 визначено, що [PERSON] отримав в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,1% в день (базова процентна ставка). Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем умови договору не виконувалися, заборгованість за користування кредитом не сплачувалася. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 7000 грн. Договором кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 11410 грн., яка включає 7000 грн. суми кредиту та 4410 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів складав 30 календарних день, а строк повернення кредитних коштів - до 11.03.2023. Доказів продовження строку надання кредитної лінії суду не надано. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Оскільки борг по процентам за договором кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 на даний час [PERSON] не сплачений, доказів продовження строку надання кредитної лінії суду не надано, то в цій частині позовні вимоги слід частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 4410 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за договором про кредитної лінії №386455797 від 09.02.2023 відповідачем не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку повністю не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Окрім того судом враховано, що 28.11.2018 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали договір факторингу №28/1118-01, а в подальшому неодноразово укладали додаткові угоди до вказаного договору факторингу, відповідно до умов яких від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №386455797 від 09.02.2023. 31.07.2024 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №386455797 від 09.02.2023. 29.05.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "ЕЙС" було укладено договір факторингу №29/25/25/Е, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЕЙС" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №386455797 від 09.02.2023. Таким чином ТОВ "ФК "ЕЙС" має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 823,62 грн. Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих доказів вбачається, що 29.05.2025 між ТОВ "ФК "ЕЙС" та адвокатським бюро "Тараненко та партнери" було укладено договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 та адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правничу допомогу. З акту прийому-передачі наданих послуг (який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 встановлено, що ТОВ "ФК "ЕЙС" понесено 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа №905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа №922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved