Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Представник ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить: стягнути з відповідача на користь ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» заборгованість за кредитним договором № 20210709647919 від 09 липня 2021 року в сумі 11\~793 грн. 50 коп., судовий збір в сумі 2\~422 грн. 490 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 липня 2021 року між ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 20210709647919. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 08 липня 2022 року включно. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором №20210709647919 від 09 липня 2021 року не погашена, загальна сума заборгованості становить 11\~793 грн. 50 коп., яка складається з наступного: 9\~882 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; 1\~911 грн. 16 коп. - заборгованість за процентами. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03 липня 2025 року відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання. Представник позивача ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» в судове засідання не з`явився,згідно змісту позовної заяви, просив розглядати справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена. Відзиву на позов не надала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повідомлена про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 09 липня 2021 року між ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 20210709647919. Відповідно до п.1.1 Договору, ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» надало позичальникові грошові кошти у кредит в сумі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та сплатити інші платежі, передбачені Договором. Загальний розмір кредиту складав 19 554 грн., що включає суму визначену в п. 1.1. Договору та суму авансових платежів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п. 3.4. Договору. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Згідно п. 2.1 Договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування суми кредиту з рахунку ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» на рахунок/платіжну картку Боржника. Пунктом 1.4. Договору визначено, що строк на який надається кредит: з моменту надання по терміни, визначені у Графіку платежів, вказаному в пункту 1.5 Договору, з кінцевим терміном повернення 08 липня 2022 року. У відповідності до п. 1.5. Договору, сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється згідно встановленого графіка (графік платежів). Відповідно до п 2.1 Договору, надання кредиту здійснювалось шляхом перерахування суми кредиту з поточного рахунку кредитора у розмірі 15\~000 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] через транзитний рахунок № [NUMBER] в ПАО КБ ПриватБанк. ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Згідно виписки по фінансовому кредитному договору [PERSON] №20210709647919 від 09 липня 2021 року, відповідачем було сплачено: 12 серпня 2021 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~143 грн. 83 коп., на погашення процентів 1\~220 грн. 17 коп.; 10 вересня 2021 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~215 грн. 21 коп., на погашення процентів 1\~147 грн. 79 коп.; 12 жовтня 2021 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~291 грн. 03 коп., на погашення процентів 1\~070 грн. 97 коп.;16 листопада 2021 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~371 грн. 59 коп., на погашення процентів 989 грн. 41 коп.; 10 грудня 2021 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~457 грн. 18 коп., на погашення процентів 902 грн. 82 коп.; 11 січня 2022 року 2\~365 грн., з них зараховано: на погашення кредиту 1\~548 грн. 11 коп., на погашення процентів 810 грн. 89 коп. У відповідності до ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Згідно до змісту\~ст. 536 ЦК України\~за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 2\~ст. 615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитними договорами та договором відступлення права вимоги. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит і суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5\~000 грн., які підтверджуються: договором № 07/04/25від 07 квітня 2024 року про надання правничої допомоги; додатковою угодою № 2 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25від 07 квітня 2024 року; актом прийому-передачі наданих послуг від 17 червня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5\~000 грн., оскільки від відповідача до суду не надійшло клопотання про зменшення суми правничої допомоги із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що відповідає правовій позиції постанови ВС № 275/150/22 від 13 березня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~422 грн. 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved