Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У лютому 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись. Проте відповідачі у порушення вимог чинного законодавства у сфері комунальних послуг своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.12.2024 р. становить 239 263,28 грн., та складається з 1702,24 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання за період до 01 травня 2018 року, інфляційну складову боргу у розмірі 187,25 грн. та 3% річних у розмірі 46,87 грн.; 65770,76 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021року, інфляційну складову боргу у розмірі 7234,78 грн. та 3% річних у розмірі 1810,95 грн.; 34 011,69 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, інфляційну складову боргу у розмірі 3741,29 грн. та 3% річних у розмірі 936,49 грн.; 60026,61 грн. заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року, інфляційну складову боргу у розмірі 6273,88 грн., 3% річних у розмірі 1543,08 грн.; пеня у розмірі 1060,50 грн.; 46109,39 заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року, інфляційну складову боргу у розмірі 4803,99 грн., 3% річних у розмірі 1184,30 грн., пеня у розмірі 822,76 грн.; 1237,90 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії; 618,20 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води; 140,35 грн. заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення; 43 грн. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що відповідачі щомісячно не оплачували комунальні послуги у позасудовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів 239 263,28 грн. як заборгованість за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання, а також 3 588,90 судового збору. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 1 квітня 2025р. відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 9 травня 2025р. від відповідачки [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти стягнення заборгованості з неї та дітей [PERSON] та [PERSON] , відповідачка [PERSON] зазначила, що з 2020р. вона та діти постійно проживають в Франції та навіть не відвідували дану квартиру. Частина позовних вимог стосується стягнення заборгованості за спожиту гарячу воду. Зважаючи на те, що вона та її доньки не споживали гарячу воду, просила відмовити у задоволенні позову про стягнення такої заборгованості з неї та дочок. У Відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що у квартирі постійно проживає її колишній чоловік [PERSON] зі своєю новою сім`єю. Саме він та його сім`я є споживачами гарячої води. В квартирі встановлено лічильники, нарахування здійснюється за показниками лічильників, саме відповідач [PERSON] повинен оплачувати заборгованість за спожиту його сім`єю гарячу воду. У Відзиві [PERSON] просила суд також відмовити у задоволенні позову про стягнення з неї та дочок заборгованості, посилаючись на статтю 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до пункту 6) якої, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії), у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Від інших відповідачів відзив на позовну заяву не надходив. У судовому засіданні представник позивача Іванчихін С.І. вимоги позовної заяви підтримав. На зауваження відповідачів та представника відповідача щодо заявлення позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , які були неповнолітніми дітьми, коли виникла заборгованість з оплати комунальних послуг, представник КП «Київтеплоенерго» зазначив, що щодо стягнення заборгованості з даних осіб він не наполягає. Втім, щодо зауважень відповідачки [PERSON] , яка посилалась на те, що не повинна нести відповідальність з оплати за житлово-комунальні послуги, які надаються в квартирі, в якій вона тривалий час не проживає, зазначив, що [PERSON] є співвласницею квартири та зобов`язана нести відповідальність за її утримання. У судовому засіданні [PERSON] зазначив, що у нього було скрутне матеріальне положення з 2017р.. На запитання суду повідомив, що з 2018р. у даній квартирі проживав він, його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , адже [PERSON] виїхала за кордон. В квартирі також був зареєстрований [PERSON] , який періодично проживав у даній квартирі. На запитання суду зазначив, що погоджується з сумами, які нараховані позивачем, втім вважає, що не повинен нести відповідальність самостійно, і діти, і його колишня дружина [PERSON] зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. На запитання суду [PERSON] повідомив, що з 2020 року в квартирі проживає він, його дружина [PERSON] та син [PERSON] , якому 4 роки. На запитання суду [PERSON] підтвердив, що в квартирі стоїть лічильник гарячої води та нарахування оплати здійснюється за його показниками. В квартирі індивідуального лічильника тепла немає, а відтак, нарахування оплати за теплову енергію здійснюється за показниками загальнобудинкового лічильника. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову про стягнення житлово-комунальних послуг з неї та її дітей. Зазначила що з 2016р. вона і [PERSON] не проживають у даній квартирі та виїхали до Франції. До 2019р. в даній квартирі з батьком [PERSON] продовжувала проживати [PERSON] . З 2020р. [PERSON] переїхала до матері та почала проживати у Франції. На цей момент [PERSON] було 14 років. Звертала увагу суду на те, що заборгованість, яка виникла з оплати теплової енергії виникла за період, коли [PERSON] хоч і проживала в квартирі, втім була малолітньою дитиною. На даний час [PERSON] досягла повноліття, однак вже останніх 5 років в квартирі не проживає та не повинна нести відповідальність за борги, які не погасив її батько. У судовому засіданні [PERSON] висловила позицію про те, що оскільки в даній квартирі проживає її колишній чоловік [PERSON] разом з його новою дружиною та дитиною, то саме [PERSON] повинен нести відповідальність за усіма боргами. На запитання суду щодо факту проживання та реєстрації [PERSON] повідомила, що дана особа ніколи не проживала в квартирі, є особою, яка просто попросила зареєструватися в квартирі, щоб отримати дозвільні документи на проживання в Україні. У судовому засіданні представник трьох відповідачів - адвокат Денис А.І. просив відмовити у задоволенні позову до його довірителів, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі з 2016р., [PERSON] - з 2020 року, а фактичними користувачами комунальних послуг є [PERSON] та його нова сім`я. Висловив позицію, що відповідач і [PERSON] і [PERSON] повинні бути замінені належним співвідповідачем [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с.162). У даній квартирі зареєстровані власники квартири [PERSON] та [PERSON] , їхні діти - [PERSON] , [PERSON] ,[PERSON] та інші особи (а.с.95). КП «Київтеплоенерго», є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018 року. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11.12.2019 року №1182 «про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 « Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019 року. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Враховуючи те, що відповідачі зареєстровані у квартирі та позивач надавав послуги з постачання гарячої води та теплової енергії, такі відповідачі зобов`язані вносити плату за спожиті послуги. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п. п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі №904/6293/17. Вирішуючи питання про те, хто повинен нести відповідальність за утворену заборгованість, яка утворилася з січня 2017р. за постачання гарячої води, суд виходить з такого. Постачання гарячої води у квартиру відповідачів здійснювалося позивачем, в квартирі відповідачів встановлено квартирний лічильник на гарячу воду. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, заборгованість з оплати централізованого опалення та постачання гарячої води почала утворюватися з січня 2017р. (а.с.21). Станом на 2017р. відповідачка [PERSON] та [PERSON] вже не проживали у квартирі, не були споживачами гарячої води, а відтак не повинні нести відповідальність за її споживання. Так, у п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач житлово-комунальних послуг має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг впродовж періоду, коли він або члени його сім`ї були тимчасово відсутні у квартирі, але лише при відповідному документальному оформленні. У випадку, коли плата за гаряче водопостачання здійснюється за показниками лічильника, оплату спожитої гарячої води повинні здійснювати саме споживачі, тобто особи, які фактично користувалися гарячою водою. Станом на 2017р., коли позивач почав нараховувати заборгованість, по 2020р. в квартирі разом з батьком проживала [PERSON] , 2008 р.н. Відтак, на момент утворення заборгованості [PERSON] було 14 років та до моменту її виїзду у 2020р. за кордон, вона не набула обов`язку самостійно погашати заборгованість за спожиту гарячу воду. Зважаючи на те, що обставини непроживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заперечував [PERSON] , суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за спожиту гарячу воду з даних відповідачів. Відтак, заборгованість за гаряче водопостачання повинна бути стягнута лише з [PERSON] та [PERSON] . Щодо [PERSON] , то учасники провадження дали різні пояснення щодо факту його проживання чи непроживання у квартирі. Втім, зважаючи на те, що у квартирі проживає [PERSON] та стверджує, що [PERSON] з`являється та періодично проживає у квартирі та користується гарячою водою, а [PERSON] не проживає в квартирі та не може безпосередньо сприймати факт проживання чи не проживання у квартирі [PERSON] , суд дійшов висновку, що дана особа є співзобов`язаною особою погашати заборгованість за спожиту гарячу воду. Вирішуючи питання про те, хто повинен нести відповідальність за заборгованість, яка утворилася за постачання теплової енергії, суд виходить з такого. Незалежно від факту проживання, власник житла є відповідальним за сплату послуг теплопостачання, оскільки комунальна послуга з надання теплової енергії надається у будинок, а не конкретному мешканцю (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18). Вказана позиція означає, що відповідачка [PERSON] як співвласниця квартири, зобов`язана на рівні з іншими особами, які користуються тепловою енергією, здійснювати оплату за таку теплову енергію, незважаючи на те, що не проживала у квартирі. Отже, у конкретній справі, виходячи із загального поняття «індивідуальний споживач» - фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), споживачами теплової енергії суд визнає усіх повнолітніх осіб, які були зареєстровані у квартирі у період з 01.01.2017 по 31.12.2024 р. (період виникнення заборгованості), до яких заявлено позовні вимоги. Відтак, вимоги про стягнення заборгованості з оплати теплової енергії є обґрунтованим по відношенню до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На заборгованість з оплати перелічених послуг позивач нарахував 3% річних та інфляційне збільшення боргу. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення боргу здійснено позивачем вірно та не спростовано відповідачами. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність стягнення інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних, нарахованої на заборгованість з оплати гарячої води та теплової енергії. Поряд з цим, позовна заява не містить обґрунтування підстави та порядку нарахування пені, періоду її нарахування та суми, на яку вона нарахувалася. А відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів пені необхідно відмовити. Позовна заява також містить вимогу про стягнення з відповідачів 43 грн. вартості довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таку вартість довідки позивач називає вартістю комунальних послуг та просить стягнути солідарно з відповідачів. Оскільки вартість довідок, які збираються позивачем для звернення до суду, не належать до судових витрат та не є комунальними послугами, суд не вбачає підстав для стягнення вартості отриманої позивачем довідки з відповідачів. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №30003 від 05.02.2025 про сплату судового збору у сумі 3 588,90 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволені частині позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial