Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У серпні 2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування позову вказано, що з 24.10.2020 позивач з відповідачем перебувають у зареєстровано шлюбі та в них народився син [PERSON] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, позивач та відповідач зареєстровані окремо. Подальше проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки суперечитимуть моральним та етичним поглядам сторін. 29.08.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 01.10.2025. 22.09.2025 відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій останній позовні вимоги визнає, просить справу розглядати за його відсутності. 01.10.2025 [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судовий збір залишає за собою, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 24.10.2020 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1115, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] . При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даній справі суд враховує, що з позовна заява про розірвання шлюбу подана до суду 20.08.2025, в наявних у справі заявах позивач підтримала позов, а відповідач позов визнав. Будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved