Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

29.07.2025 через систему «Електронний суд» до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] , представлений адвокатом Таргоній В.М., з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 10365 гривень в якості відшкодування витрат на поховання. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 01.12.2024 в м. Павлоград Дніпропетровської області на 107 км ПК 3 перегону Павлоград-1 Павлоград-2 потяг ВЛ-11 М/6 № 500 ТЧ-1 під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок наїзду позивачу було завдано майнову шкоду вона змушена була понести витрати на поховання свого племінника у розмірі 10 365 гривень, які просила стягнути з АТ «Українська залізниця» як володільця джерела підвищеної небезпеки. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, в інтересах якої діє представник адвокат Григоріва О.Ю., 19.09.2025 через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги не доведені, оскільки позивач не надала доказів спорідненості з загиблим, факту, що саме вона займалась процедурою поховання, та причинного зв`язку між діями працівника відповідача та смертю потерпілого. Зокрема, касовий чек видано 24.07.2025, тобто через 8 місяців після смерті, без пояснень такого розриву у часі; відсутній договір про надання ритуальних послуг; оригінали ключових документів (лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть) не надані, а свідоцтво про смерть видано іншій особі ( [PERSON] ); лист-відповідь регіональної філії «Придніпровська залізниця» та довідки підтверджують лише балансовий облік локомотива та працевлаштування машиніста, без встановлення причинного зв`язку зі смертю. Відповідач також послався на відсутність обґрунтованого розрахунку ціни позову та доказів необхідності витрат відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу». Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані сторонами у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.\~\~ Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.12.2024 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з довідкою про причину смерті № 867пв від 02.12.2024, виданою лікарем [PERSON] , та лікарським свідоцтвом про смерть № 867пв від 02.12.2024, видане Павлоградським відділенням Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», [PERSON] помер [INFO] на 107 км ПК 3 перегону Павлоград-1 Павлоград-2 залізниці від травматичного шоку, інших уточнених травм з залученням декількох ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом; причина смерті встановлена судово-медичним експертом [PERSON] на підставі розтину. Лікарське свідоцтво про смерть отримала під підпис 02.12.2024 [PERSON] . Відповідно до відповіді регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 16.06.2025 № НЗ-1 Придн-3/93, та довідок від 12.06.2025 № 104 та № 53/ТЧ, електровоз серії ВЛ11м6 № 500 ід. № 2630501002099 знаходиться на балансі АТ «Укрзалізниця», а [PERSON] працює на підприємстві машиністом електровоза. Відповідно до довідки № 10/07 від 24.07.2025, виданої ФОП [PERSON] , та касового чеку від 24.07.2025, позивач [PERSON] сплатила через термінал ПриватБанку [PERSON] 10 365 грн за ритуальні товари та послуги автотранспорту для поховання [PERSON] . Розрив у часі між смертю (01.12.2024) та оплатою (24.07.2025) не спростовує факту понесення витрат, оскільки довідка ФОП [PERSON] прямо пов`язує платежі з похованням [PERSON] , а відсутність негайної оплати може бути зумовлена об`єктивними обставинами (наприклад, накопичення коштів чи організаційні аспекти), що, поза розумним сумнівом, не спростовує доводи позивача. Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі статтею 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Суд погоджується із твердженням представника відповідача, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами факт того, що вона дійсно є тіткою [PERSON] , проте вказане не спростовує права позивача на відшкодування витрат як особі, яка зробила необхідні витрати на поховання, при тому що законодавець не пов`язує таке право саме із наявністю відповідних родинних відносин, за відсутності наданих відповідачем доказів на спростування того, що він не є володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальність за дії працівника під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до частини 3 статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 у справі № 357/6237/19-ц, а також у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 177/759/23, де підтверджено, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, виключається лише за наявності непереборної сили чи умислу потерпілого, без якого застосовується безвинна відповідальність. Наявні в матеріалах справи докази і з`ясовані судом обставини смерті [PERSON] жодним чином не свідчать про те, що він мав умисел на заподіяння собі смерті чи про непереборну силу. Відповідач не надав доказів, що підтверджують такі обставини, обмежившись посиланнями на формальні аспекти документів, які не спростовують причинний зв`язок між наїздом поїзду та смертю. Обставина отримання свідоцтва про смерть іншою особою ( [PERSON] ) не виключає права позивача на відшкодування, оскільки вона підтвердила факт понесення витрат як родич, а відповідь Павлоградського РВ поліції № 78217-2025 від 11.06.2025 не містить інформації, що спростовує доводи позивача. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Статтею 11 цього Закону поховання померлого покладається на родичів, включаючи сестру чи брата, якщо немає інших вказівок. Оспорюючи наявність договору, оригіналів документів та обґрунтованість суми, відповідач не надав доказів штучного завищення вартості чи неналежності витрат, а наданий позивачем договір, чек та довідка ФОП [PERSON] є належними та допустимими доказами, що підтверджують необхідність і розмір витрат відповідно до звичаїв. Посилання відповідача на відсутність негайної оплати чи отримання свідоцтва іншою особою не спростовують факту, що витрати пронесено саме позивачем на поховання загиблого, а чек та довідка прямо вказують на це. Таким чином, з даних наданих позивачем доказів вбачається, що понесені витрати відповідають звичаям і традиціям щодо ритуалу поховання померлого, тому вказані витрати суд визнає необхідними і такими, що мають бути відшкодовані відповідачем. З наведених мотивів суд дійшов висновку, що оскільки розмір витрат на поховання підтверджено належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору, позовна заява була подана позивачем через систему "Електронний суд", тому судовий збір, який підлягав сплаті вираховується із застосуванням визначеного законом коефіцієнта (1211,20 грн х 0,8) з відповідача слід стягнути суму судового збору 968,96 грн. на користь держави.

Outcome: approved