Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Представником позивача адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, про визнання права власності на квартиру в житловому будинку, в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на квартиру [ADDRESS] вцілому; справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 18-09/273 від 23 вересня 2024 року згідно запису погосподарської книги № 02/18-23 за 2024 рік будинок, який належить [PERSON] , [INFO] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Коли позивач звернувся до Семенівської міської ради Чернігівської області для реєстрації права власності на вищевказану квартиру, як збудовану до 05 серпня 1992 року, то позивачу було повідомлено, що зареєструвати право власності буде не можливо, оскільки стаття 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює проведення державної реєстрації прав власності тільки на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності. Тобто вказана норма закону не стосується реєстрації права власності на квартири. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою судді від 07 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 09 жовтня 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доручив представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. У справі\~встановлено,\~що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 18-09/273 від 23 вересня 2024 року згідно запису погосподарської книги № 02/18-23 за 2024 рік будинку, який належить [PERSON] , [INFO] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Коли позивач звернувся до Семенівської міської ради Чернігівської області для реєстрації права власності на вищевказану квартиру, як збудовану до 05 серпня 1992 року, то позивачу було повідомлено, що зареєструвати право власності буде не можливо, оскільки стаття 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює проведення державної реєстрації прав власності тільки на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності. Тобто вказана норма закону не стосується реєстрації права власності на квартири. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказану квартиру в житловому будинку за наступних підстав. Вищевказану квартиру в двоквартирному житловому будинку було збудовано позивачем в 1990 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31.01.1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, позивачем квартира [ADDRESS] , була зареєстрована відповідно до чинного на той час законодавства і позивач став власником вказаної квартири, що ніколи ніким не оспорювалось. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, позивач, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Таким чином право власності позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки на свою квартиру позивач немає жодного правовстановлюючого документа. Відсутність у позивача документів про право власності на квартиру у житловому будинку не можна визнати відсутністю у позивача права на спірну квартиру. Тим більше, що право позивача на вказану квартиру ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2024 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на свою квартиру в двоквартирному житловому будинку, яким підтверджується належний технічний стан квартири. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на квартиру в житловому будинку, яка фактично є його власністю, якою він володіє багато років, та розташована по [ADDRESS] , позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи.

Outcome: approved