Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

27 березня 2025 року в провадження суду надійшла позовна заява ПАТ Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24 червня 2008 року між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф-805, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 11 500 доларів США на строк з 24 червня 2008 року по 23 червня 2023 року, зі сплатою процентів, виходячи з 15,3% річних. Відповідно до п.3.1.1.2 кредитного договору банк зобов`язався видати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю 24 червня 2008 року. Згідно п.3.3.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в п.1.5 цілі та здійснювати повернення кредитних коштів, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки. Пунктом 3.1.10 договору передбачено, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки, зазначеної в п.1.1, збільшеної на 1%, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, згідно п.3.3.3 договору повернення суми кредиту здійснюється позичальником щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/180 від суми кредиту, що становить 63,89 доларів США На даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2015 року складає 8 520,66 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 6 261,02 долари США, заборгованість по кредиту прострочена - 892,49 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 90,68 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 1 276,47 доларів США. Крім того, позивачем заявлені вимоги до відповідача в розмірі 822,56 доларів США, з яких: про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 822,56 доларів США. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором Ф-805 від 24 червня 2008 року, визначену станом на 30 квітня 2015 року, в сумі 8 520,66 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту (строкова) - 6 261,02 долара США, заборгованість по кредиту (прострочена) 892,49 доларів США, заборгованість по процентах (поточна) 90,68 доларів США, заборгованість по процентах (прострочена) 1 276,47 доларів США; а також стягнути заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 822,56 доларів США, судові витрати по справі. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача - ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2008 року між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф-805, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 11 500 доларів США на строк з 24 червня 2008 року по 23 червня 2023 року, зі сплатою процентів, виходячи з 15,3% річних. Відповідно до п.3.1.1.2 кредитного договору банк зобов`язався видати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю 24 червня 2008 року. Згідно п.3.3.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в п.1.5 цілі та здійснювати повернення кредитних коштів, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки. Пунктом 3.1.10 договору передбачено, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки, зазначеної в п.1.1, збільшеної на 1%, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, згідно п.3.3.3 договору повернення суми кредиту здійснюється позичальником щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/180 від суми кредиту, що становить 63,89 доларів США На даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2015 року складає 8 520,66 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 6 261,02 долари США, заборгованість по кредиту прострочена - 892,49 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 90,68 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 1 276,47 доларів США. Крім того, позивачем заявлені вимоги до відповідача в розмірі 822,56 доларів США, з яких: про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 822,56 доларів США. Наведені суми заборгованості підтверджуються виписками за рахунками відповідача та розрахунком заборгованості. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до суду за захистом своїх прав з позовом до позичальника. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 24 червня 2008 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та [PERSON] кредитного договору №Ф-805 та отримання останнім кредиту в сумі 11 500 доларів США. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалася заборгованість у розмірі 8 520,66 доларів США. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 520,66 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) вказано, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду в його постановах від 04.07.2018 року (справа №310/11534/13-ц, пров. №14-154цс18), від 04.06.2019 року (справа № 916/190/18, пров. №12-302гс18) від 08.11.2019р. (справа №127/15672/16-ц, пров. №14-254цс19), від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пров. № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Враховуючи викладені обставини та виходячи із вищезазначеної суми заборгованості за кредитним договором, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення з нього 822,56 доларів США, як заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказана норма право встановлює факт продовження строків позовної давності. Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період. Так, постановою № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину. Вказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі №679/1136/21. В подальшому дію карантину на території України багаторазово продовжували без її переривання та було припинено його дію лише з 30 червня 2023 року На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє режим воєнного стану, який діє і на даний час. Пунктом 19 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Судом встановлено, що з метою захисту власних пав та обов`язків позивач вже звертався до Біловодського районного суду Луганської області із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №408/6867/19-ц), однак на час введення на території України воєнного стану та зміни територіальної підсудності справ Біловодського районного суду Луганської області, рішення у справі за вказаним позов не ухвалено, матеріали справи до нового суду за зміненою підсудністю не передавалися. Враховуючи вищевикладені обставини справи, досліджені письмові докази по справі, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 4 663 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved