Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , орган опіки та піклування Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона з відповідачем 28 вересня 2015 року зареєстрували шлюб, від даного шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 травня 2020 року шлюб між ними розірвано. Після одруження відповідач постійно вчиняв сімейні сварки, які переростали в застосуванні до неї психологічного, економічного та фізичного насильства. Наприкінці липня 2017 року вона більше не змогла терпіти знущання чоловіка та скориставшись тим, що останній поїхав по роботі в іншу область, забрала сина та втекла до своїх батьків. Зазначає, що [PERSON] свого батька взагалі не знає, оскільки жодного разу його не бачив. Відповідач з серпня 2017 року не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується із сином, жодного разу не зустрічався із своїм сином, не привітав його з днем народження, не телефонував йому та не цікавився його життям. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.03.2017 року стягуються аліменти із відповідача на її користь на утримання сина, однак [PERSON] не своєчасно сплачує аліменти, а тому у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів за 15 місяців у розмірі 23527 грн. Зазначає, що відповідач у 2024 році виїхав за кордону та проживає в США. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Зазначила, що за незначний проміжок свільного проживання з відповідачем у шлюбі, останній неодноразово бив та ображав, намагався її підпалити, а також застосовував відносно нею фізичну силу навіть під час перебування її у стані вагітності, що призвело до ранніх родів та небезпеки для життя дитини. Повідомила, що відповідач міг зачинити її та дитину в будинку та піти на декілька днів, що і змусила її втікти від нього. Вказала, що відповідач свого сина жодного разу не бачив з 2016 року, не спілкується з ним та не бере участі у його вихованні. Дитина навіть не знає хто її біологічний батько, а татом називає її нинішнього цивільного чоловіка з яким вона проживає та має спільну дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи Представник органу опіки та піклування Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд у відсутності їхнього представника. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.3, ч.4 ст.155 Сімейного Кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається одинакові відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.03.2017 року з [PERSON] , [INFO] , жителя с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 900 (дев`ятсот) гривень, щомісячно починаючи з 15 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому вказаним рішенням було встановлено, що сторони припинили спільне проживання в 2016 році і з того часу дитина [PERSON] проживав з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач в судовому засіданні ці обставини не заперечив проте просив стягувати з нього аліменти в розмірі 600 гривень. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 травня 2020 року, шлюб, зареєстрований мiж [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] , мешканцем с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області і [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] , мешканкою [ADDRESS] - 28 вересня 2015 року у виконавчому комітеті Станівецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 18 - розірвано. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.05.2025 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить станом на квітень 2025 року становить 21929,40 грн. Згідно характеристики №171 від 10.03.2025 року, виданої Тереблеченською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , самостійно виховує двох неповнолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON] , характеризується із позитивної сторони. Відповідно до довідки про склад сім`ї №105 від 04.02.2025 року та акту обстеження житлово-побутових умов №101 від 04.2025 року, виданих Тереблеченською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, до складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - сестра, [PERSON] - брат, [PERSON] - сестра, [PERSON] - брат, [PERSON] - баба. Батько [PERSON] - [PERSON] не звертався до сільської ради для відвідування дитини, не приймає участі у вихованні дитини та ні яких стосунків з дитиною не тримає. Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №11/427 від 29.04.2025 року [PERSON] призначено допомогу як малозабезпеченим сім`ям, яка за період з 01.01.2024 року по 30.04.2025 року, складає 112 311,42 грн., за винятком аліментів. Відповідно до довідки психіатра №178 від 28.04.2025 року та довідки нарколога №445 від 28.04.2025 року, виданих поліклінічним відділенням Глибоцької ЦРКЛ, [PERSON] на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Відповідно до інформації Нижньосиньовецького закладу дошкільної освіти Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] відвідував Нижньосиньовецький ЗДО з 20.08.2018 року по 28.09.2021 року. Протягом періоду відвідування дитини у садочку батько останнього жодного разу до дитини не навідувався, не приводив та не забирав дитину з садочка. Згідно довідки виданої Синьовецькою амбулаторією загальної практики - сімейної медицини від 10.03.2025 року [PERSON] на «Д» обліку з приводу хронічних захворювань не перебував. Відповідно до листа - відповіді №112 від 11.04.2025 року Тереблеченська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, в ході телефонної розмови від 26.02.2025 року [PERSON] , який перебуває за межами України, а саме проживає в США, повідомив, що колишня дружина [PERSON] не дає йому змоги приймати участь у вихованні сина, зазначив, що він сина любить та проти позбавлення його батьківських прав. Згідно довідки №193 від 07.2025 року виданої Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] не звертався до сільської ради ні з усними, ні з письмовими заявами з приводу того, що [PERSON] не дозволяє йому бачитись із сином. Відповідно до характеристики №61 від 13.02.2025 року, виданої Чернівецьким ліцеєм №20 Чернівецької міської ради, [PERSON] навчається у 3 Б класі, вищевказаного закладу, вихованням дитини займається мама - [PERSON] , остання систематично відвідувала батьківські збори, завжди цікавилась шкільним життям дитини. [PERSON] систематично відвідує шкільні заняття та виконує домашні завдання. За весь період навчання дитини, учитель жодного разу не контактував із батьком [PERSON] . Згідно довідки №244 від 09.04.2025 року, виданої Тарашанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , на даний час перебуває за кордоном разом із сім`єю. До складу сім`ї входять : [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивачка сама виховує сина, відповідач участі у вихованні дитини не бере, з сином не спілкується. З моменту коли позивач пішла від відповідача, вона не бучила, щоб батько приходив до дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала , що являється сусідкою [PERSON] . Вказала, що позивачка сама виховує сина [PERSON] , відповідач участі у вихованні дитини не бере, з сином не спілкується. Крім цього, вказала, що коли сторони проживали разом вона неодноразово бачила у [PERSON] синяки і остання розповідала, що чоловік її б`є та ображає. З часу як вони почали проживати окремо вона жодного разу не бачила, щоб батько приходив до дитини. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так, згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16жовтня 2019 року у цивільній справі № 753/1233/15-ц (провадження №61-12938св19). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Звертаючись з даним позовом до суду позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. При цьому позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. З психологічної характеристики дитини [PERSON] , яка надана практичним психологом [PERSON] вбачається, що на запитання до дитини «Чи відомо тобі щось про [PERSON] ?» відповідь: «Ні я не знаю хто такий, а прізвище як у мене». При цьому батька назвав [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що дитина навіть не знає свого біологічного батька. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тереблеченської сільської ради, про позбавлення батьківських прав №92 від 23.06.2025 року, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Слід заначити, що Служба у справах дітей в ході розгляду питання про доцільність позбавлення батька батьківських справ, звязувалась в телефонному режими з останнім, який повідомив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав. Проте навіть будучи обізнаним про те, що розглядається питання про його позбавлення батьківських прав батько не навідувався до дитини не намагався зв`язатись з нею, тощо. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків минув значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає зберегти сімейні відносини зі своєю дитиною (аналогічний правовий висновок викладений а постанові ВС від 19.02.2025 року, провадження № 61-17253св24). Отже, судом встановлено, що біологічний батько добровільно пішов із життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько дев`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком і сином. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному конкретному випадку є доцільним, оскільки в ході розгляду справи по суті належними, достатніми та допустимими доказами доведено, що [PERSON] , з 2016 року з дитиною не проживає та не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та достатньому утриманні дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову про позбавлення батьківських прав позивачкою сплачено 1211,20 грн. судового збору, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved