Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

02 квітня 2025 до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Рикун Антон Вадимович до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа № 381) від 29.12.1998 року допущено помилку та невірно зазначено частку майна, яке спадкується. При спробі позасудового порядку врегулювання спору, [PERSON] , 08.01.2025 року звертався із заявою до Другої запорізької державної нотаріальної контори, однак відповіді станом на день подання позовної заяви не отримав. Тобто, у зв`язку з тим, що спадкова справа закрита, а позивач не має змоги отримати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, його заява державним нотаріусом отримана та залишена без розгляду, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати за ним право власності на 3/10 частину житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, від адвоката Рикун А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, у вирішення справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 30\~ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Згідно зі ст.\~12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст.\~81-83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Положеннями ст.\~89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.05.1981 року у справі №2-960/1981 визнано право власності за [PERSON] на 2/5 частини будинку по [ADDRESS] . За [PERSON] визнано право власності на 3/5 частини будинку по [ADDRESS] . 3/5 частини будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Запорізькою нотаріальною конторою 01.08.1952 року (реєстраційний номер №8451) і договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 12.09.1953 року (реєстраційний номер №7113). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку будинку по [ADDRESS] , тобто на 3/5 частини вказаного будинку. 16.09.1988 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] (у зв`язку із укладенням шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ), дочці [PERSON] , на 1/4 частини спадкового майна. 29.12.1998 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , сину [PERSON] , в якому зазначено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON] є гр. [PERSON] син на 1/2 частку, в тому числі на 1/4 у зв`язку з відмовою на його користь [PERSON] , дочки спадкодавця. 21.11.2003 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , сину [PERSON] , на 1/4 частини спадкового майна. В подальшому, на підстав договору дарування від 09.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Серовской М.В., [PERSON] подарував [PERSON] свою частину житлового будинку [ADDRESS] . Відтак, спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді 3/5 частини жилого будинку [ADDRESS] , належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] відповідно. З урахуванням наявної у [PERSON] 2/5 частини жилого будинку [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.1981 року у справі №2-960/1981, частка, яка належить [PERSON] , складає 7/10, а [PERSON] - 3/10. Спадкоємцями, які отримали спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] , який повинен був отримати згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №381 від 29.12.1998 року 1/2 частини спадкового майна (тобто 3/10 від 3/5 спадкового майна), [PERSON] , яка 16.09.1988 року отримала 1/4 спадкового майна (тобто 3/20 від 3/5 спадкового майна) та [PERSON] , який також повинен був отримати 1/4 спадкового майна (тобто 3/20 від 3/5 спадкового майна). 29.12.1998 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво [PERSON] , складається з 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Тобто, державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа № 381) від 29.12.1998 року допущено помилку та невірно зазначено частку майна, яке спадкується. 08.01.2025 року, з метою виправлення виявленої помилки, [PERSON] звернувся із заявою до Другої запорізької державної нотаріальної контори, однак відповіді не отримав. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2005 у справі №2-911/2005 досліджувались зазначені обставини, однак ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.11.2005 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2005 у справі №2-911/2005 скасована, а справу повернуто на новий розгляд. Під час нового розгляду справи ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2008 позовну заяву залишено без руху, а ухвалою від 11.06.2008 - залишено без розгляду. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її брат [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За змістом ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1270\~Цивільного кодексу\~України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач має право на спадкування за законом в першу чергу, але у визначений законом строк остання не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину. Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивач не заявляла про відмову від спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Враховуючи, що Другою запорізькою державною нотаріальною конторою заяву [PERSON] про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину залишено без відповіді, то позивач набув право на звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника майна. Окрім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19, в якій він вказав, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Тож у справі № 227/3750/19 КЦС ВС дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; тобто є таким, що прийняв спадщину; суд має право ухвалити рішення про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач не може в іншому порядку окрім судового оформити право власності на спадкове майно, на яке має право за законом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16\~ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23). Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд бере до уваги докази належності спадкодавцю права власності на майно, право власності на яке просить встановити позивач, а також докази прийняття позивачем спадщини після смерті матері, відсутність інших спадкоємців, та осіб, які претендують на успадковане майно. Надані представником позивача докази у цій справі узгоджуються з матеріалами спадкової справи №381 заведеної 05.09.1987 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи вказане вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264\~ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved