Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі Позивач або Кредитодавець) 18.08.2025 звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач або Позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову становить 22 720 грн. Позивач стверджує, що 24.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 24.01.2025-100001349. Згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти (Кредит), а Позичальник зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти та комісії. Сума наданого кредиту становила 8000 грн 00 коп. Строк, на який надавався Кредит, визначено у 168 днів, з датою повного повернення (виплати) 10.07.2025. Спосіб перерахування коштів на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу (картковий рахунок), що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.01.2025. Таким чином, Позивач свої зобов`язання щодо надання коштів виконав у повному обсязі. У Договорі були чітко визначені умови платності. Процентна ставка встановлена як фіксована незмінна: «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування Кредитом протягом перших 7 чергових періодів, та «Економ» у розмірі 0.5% за один день у наступних періодах. Договором передбачена Комісія за надання Кредиту у розмірі 5% від суми Кредиту (400 грн 00 коп.), яка обліковується в день видачі. Додатково встановлена Комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 400 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим, що є платою за організацію інформаційної підтримки, надання можливості платежів онлайн та консультаційних послуг. Договором прямо встановлено, що він не передбачає змін в умовах надання фінансової послуги та продовження (пролонгації) строку кредитування. У Договорі також зазначено, що денна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування) становить 0.91%, а її обрахування базується на припущенні належного виконання Позичальником зобов`язань згідно з графіком платежів, що має інформаційно-орієнтовний характер відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Позивач наголошує, що Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав і не повернув кредит та не сплатив нараховані проценти та комісії у встановлені строки. Згідно з п. 9.1. Договору, у разі несплати сума зобов`язань вважається простроченою з дня, наступного за останнім днем для сплати. Факт визнання боргу відповідачем підтверджується частковою сплатою у розмірі 1520,00 грн від 04.04.2025. Ця часткова сплата була врахована Позивачем при формуванні розрахунку позовних вимог. Станом на дату подання позовної заяви, загальна заборгованість, що підлягає стягненню, становить 22 720 грн, до якої включено: ?заборгованість за тілом кредиту (основна сума): 8000 грн.; ?заборгованість за процентами: 9520 грн.; ?заборгованість за комісіями: 1200 грн.; ?заборгованість за неустойкою: 4000 грн 00 коп. Позивач, посилаючись на статті 509, 536, 629, 1054 ЦК України, стверджує, що оскільки Відповідач не виконав свого зобов`язання, він має повернути суму боргу та сплатити Проценти та Комісії. Крім того, Договором передбачена неустойка у розмірі 120 грн 00 коп. за кожен день невиконання зобов`язання. Позивач зазначає, що оскільки Кредитний договір був укладений 24.01.2025, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року, який вніс зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», нарахування неустойки є правомірним. Згідно з цими змінами, дія положень про звільнення споживача від відповідальності за прострочення не поширюється на договори, укладені після 30-го дня з дня набрання чинності відповідним законом. Позивач наполягає, що ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою для регулювання відносин споживчого кредитування, а тому його норми мають перевагу над загальними нормами ЦК України у цьому випадку. Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду сповіщений у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19. Судом встановлено, що 24.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 24.01.2025-100001349. Вказаний договір разом із заявкою до нього, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору та інформаційним повідомленням позичальника, становлять єдиний електронний договір і підписані електронним цифровим ідентифікатором Е398, який було відправлено на номер телефону відповідача [NUMBER] . Згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти (Кредит), а Позичальник зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти та комісії (п.3.2 Договору). Сума наданого кредиту становила 8000 грн 00 коп. Строк, на який надавався Кредит, визначено у 168 днів, з датою повного повернення (виплати) 10.07.2025. Спосіб перерахування коштів на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу (картковий рахунок), що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.01.2025. Процентна ставка встановлена як фіксована незмінна: «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування Кредитом протягом перших 7 чергових періодів, та «Економ» у розмірі 0.5% за один день у наступних періодах. Договором передбачена Комісія за надання Кредиту у розмірі 5% від суми Кредиту (400 грн 00 коп.), яка обліковується в день видачі. Додатково встановлена Комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 400 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим, що є платою за організацію інформаційної підтримки, надання можливості платежів онлайн та консультаційних послуг. Договором прямо встановлено, що він не передбачає змін в умовах надання фінансової послуги та продовження (пролонгації) строку кредитування. У Договорі також зазначено, що денна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування) становить 0.91%, а її обрахування базується на припущенні належного виконання Позичальником зобов`язань згідно з графіком платежів, що має інформаційно-орієнтовний характер відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 9.1. Договору, у разі несплати сума зобов`язань вважається простроченою з дня, наступного за останнім днем для сплати. Договором визначено, що неустойка: 120 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов?язання. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 337-0408 від 04.08.2025 про те, що відповідно до договору № 24.01.2025-100001349 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay 633350475, на суму 8\~000 грн. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч.1 ст.1050 та ст.625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки, умовами кредитного договору, було визначено строк кредитування 168 днів з 24.01.2025 по 10.07.2025, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 10.07.2025. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості відповідача, остання складає 22720 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту (основна сума): 8000 грн.; заборгованість за процентами: 9520 грн.; заборгованість за комісіями: 1200 грн.; заборгованість за неустойкою: 4000 грн 00 коп. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу, проценти за час користування кредитом та комісія, оскільки передбачена договором, умови якого не оспорювались відповідачем та визнані недійсними не були. Щодо стягнення з відповідачки неустойки суд зазначає таке. Стаття 549\~ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Також Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~№ 2120-IX\~від 15.03.2022 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Суд бере до уваги, що пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який містив прямий мораторій на стягнення неустойки за споживчими кредитами, був виключений Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року. Проте, виключення норми із спеціального закону не створює колізії норм і не означає, що не підлягає застосуванню чинна норма ЦК України, яка регулює аналогічні правовідносини. Оскільки такий мораторій передбачений діючими нормами ЦК України, його чинність триває. Тлумачення пункту 18 «Прикінцевих та\~перехідних положень»\~ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України є чинними і обов?язковими. Разом з тим, частина друга статті 4\~ЦК України закріплює пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)). Судом встановлено, що Договір № 24.01.2025-100001349 укладено 24.01.2025, відповідно і штрафні санкції та пеня за порушення грошових зобов`язань за договором нарахована після 24 лютого 2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за пенею у розмірі 4000,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за Договором № 24.01.2025-100001349 від 24.01.2025 року у сумі 18\~720 гривень, у тому числі: 8000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9520 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; 1200 гривень заборгованість за комісією. Відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial