Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» в особі представника Дутки В.В., яка діє на підставі довіреності, через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» заборгованість в сумі 26\~390,00 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог позивач\~зазначив,\~що 04 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики «Профі» №2435611055-025924 відповідно до якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 7000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] зі строком повернення до 03.07.2024 включно. Зазначив, що відповідно до укладеного Договору позики відповідач повинен був сплачувати заборгованість за графіком (Додаток №1 до Договору позики). Відповідач умови договору позики не виконав, грошові кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 26 390,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 842,00 грн - борг відсотків за кредитом; 14 000,00 грн - борг пені; 2 548,00 грн. - борг послуг (комісії). Посилався, що ТОВ «ФК «Технофінанс» намагалось врегулювати питання щодо погашення заборгованості в досудовому порядку, шляхом взаємодії за телефоном, проте відповідач жодного разу за телефонним номером зазначеним договорі не відповів. Посилався, що оскільки відповідач не виходить на зв`язок та не здійснив погашення, ТОВ «ФК «Технофінанс» звертається до суду для захисту та відновлення свого порушеного права. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. Рух справи Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 24 червня 2025 року передав за підсудністю цивільну справу №953/6241/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості до Салтівського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025 справу №953/6241/25 розподілено у провадження судді Семенової Я.Ю. Справу передано судді 04.07.2025. Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 10 липня 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Технофінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишив без руху, установив позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 17 липня 2025 року відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, 05 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Технофінанс», у поданій заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 26.06.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Технофінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики «Профі» №2435611055-025924, підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором D2I8F9 (а.с. 15-26). Згідно з п. 2.1. Договору, позикодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 7000 гривень на умовах строковості, оплатності та поверненності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] , а позичальник у встановлений цим Договором строк зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами на визначених цим Договором умовах. Відповідно до п. 2.2 Договору сторони погодили, що суму кредиту (його частину) позикодавець перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту - 26.06.2024. У випадку, якщо позикодавець здійснює перерахування коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в п. 2.5 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Позикодавцем в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Позичальника. Відповідно до п. 2.3. Договору, строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 30 (тридцять) календарних днів, позика має бути повернута у термін до 03.07.2024 включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошових коштів для виконання грошового зобов`язання до зазначеної дати невнесена (недовнесена), сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю та до Позичальника застосовується відповідальність за порушення умов цього Договору, визначена розділом 6 Договору. Як убачається з п. 2.3.1., п. 2.3.2. Договору, у разі затримання Позичальником сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, Позикодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу Позичальника, зазначену в Договорі (або окремо надану Позичальником Товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контакті дані Позичальника, вказані в цьому Договорі (або окремо повідомлені Позичальником), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо). Моментом отримання Позичальником повідомлення є момент отримання Позикодавцем електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку Позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення (виплату) кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Позичальника повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов цього Договору, така вимога Позикодавця втрачає чинність. При цьому, в даному випадку вважається, що Позичальник усунув порушення умов Договору, якщо на 31-й день, з дня одержання від Позикодавця вищезазначеної вимоги, у Позичальника буде відсутня будь-яка прострочена заборгованість за Договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення Позичальнику вимоги та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги. В іншому разі, вимога залишається дійсною, а Позичальник зобов`язаний не пізніше 30-го дня, з дня одержання вимоги, повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені Договором. Повернення кредитної заборгованості Позичальником, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому Договорі, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в Договорі та/або на Вебсайті банківські рахунки Позикодавця в національній грошовій одиниці України гривні. З метою повернення кредитної заборгованості Позичальник може використовувати: сервіси, доступні Позичальнику в Особистому кабінеті та/або на Вебсайті, які забезпечують перерахування коштів в погашення заборгованості перед Позикодавцем з використанням реквізитів платіжної картки; платіжні термінали банків, фінансових установ, з якими у Позикодавця є відповідні домовленості про приймання платежів та переказ коштів на поточний рахунок Позикодавця; інші платіжні сервіси та/або власні поточні рахунки. У п. 2.5. Договору сторони погодили, що за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1,40% від Суми Позики, що за календарний рік становить 511% річних. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання Позики не враховується при нарахуванні процентів, день повернення Позики враховується при нарахуванні процентів. Згідно з п. 2.6. Договору позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням, обслуговуванням цього Договору: п. 2.6.1. Комісія за використання Позики, яка складає 0,1% від Суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору, надання цілодобової підтримки Позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності). Нарахування і сплата комісії за використання проводиться на залишок заборгованості за Позикою. Нарахування комісії за використання здійснюється щоденно протягом дії цього Договору із розрахунку кількості календарних днів у році. Нарахування повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення Позики в повному обсязі. День надання Позики не враховується при нарахуванні комісії за використання, день повернення Позики враховується при нарахуванні комісії за використання. 2.6.2. Одноразову комісію за видачу Позики у розмірі 1,50% від Суми Позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання Позики шляхом її утримання Позикодавцем із Суми Позики. Вартість вказаних у п. 2.6. Договору комісій є фіксованою протягом строку кредитування. Комісії підлягають сплаті у строки, визначені Графіком платежів (п. 2.7. Договору). Відповідно до п. 2.8. Договору орієнтовна загальна вартість позики складається із розміру Суми позики, тобто суми коштів, яка надана Позичальнику згідно з п. 2.1. цього Договору та загальних сукупних витрат за Договором, тобто всіх витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням Позики, включаючи проценти за користування, комісії та супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням Суми Позики, які сплачуються Позичальником за умовами цього Договору, та становить 10150,00 гривень. 04 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Технофінанс» та [PERSON] підписали Додаток 1 до Договору позики №2435611055-025924 від 04 червня 2024 року, який містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №2435611055-025924 (графік платежів за Договором) (а.с. 26 зворот 27). Крім того, 04 червня 2024 року [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9ВddwS підписано паспорт споживчого кредиту «Профі» (а.с. 13-14). Як убачається з платіжного доручення №11002 від 04 червня 2024 року ТОВ «ФК «Технофінанс» перерахувало на рахунок отримувача [PERSON] : [NUMBER] грошові кошти в сумі 6895,00 грн, призначення платежу: «1419236289 надання позики згідно договору кредитування №2435611055-025924 від 04.06.2024, без ПДВ» (а.с. 12). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №2435611055-025924 від 04.06.2024, станом на 17.06.2025 заборгованість відповідача [PERSON] становить 26\~390,00 грн, з яких: борг послуг - 2\~548,00 грн, борг пені 14\~000,00 грн, борг % - 2\~842,00 грн, борг тіла 7000,00 грн (а.с. 28-29; 68-76). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. За правилами ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правилами ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимогами ст. 639\~ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правилами ч. 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 3\~ст. 207 ЦК України\~використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] було укладено Договір позики «Профі» №2435611055-025924 від 04.06.2024 в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису, відтвореного за допомогою використання позичальником одноразових ідентифікаторів. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України\~унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України\~визначає. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] 04.06.2024 підписав Договір позики «Профі» №2435611055-025924. У вказаному договорі сторонами були погоджені всі істотні умови, зокрема було визначено суму позики 7000,00 грн, строк кредитування 30 днів, та погоджено, що за користування позикою позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, розмір процентів за користування коштами складає 1,40% від суми позики, що за календарний рік становить 511% річних. Як убачається з наданого суду розрахунку заборгованості, складеного позивачем, сума заборгованості [PERSON] становить 26 390,00 грн, з яких: борг послуг - 2 548,00 грн, борг пені 14 000,00 грн, борг % - 2 842,00 грн, борг тіла 7000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами. Водночас, як було встановлено судом, згідно з платіжним дорученням №11002 від 04 червня 2024 року ТОВ «ФК «Технофінанс» перерахувало на рахунок отримувача [PERSON] : [NUMBER] грошові кошти в сумі 6895,00 грн, призначення платежу: «1419236289 надання позики згідно договору кредитування №2435611055-025924 від 04.06.2024, без ПДВ». Відтак, сума заборгованості [PERSON] за тілом кредиту, яка доведена позивачем та підлягає стягненню, становить 6895,00 грн. Що стосується розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача за кредитним договором, суд керується таким. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики «Профі» №2435611055-025924 від 04.06.2024 убачається, що відповідачу нараховувалися проценти за користування коштами за процентною ставкою 1,40% від суми позики 7000,00 грн з 05.06.2024 по 03.07.2024 включно, тобто в межах строку кредитування. Водночас, як було встановлено судом, сума позики, яку отримав відповідач згідно з платіжним дорученням №11002 від 04 червня 2024 року становить 6895,00 грн. Відтак, як плата за надану позику (кредит) за процентною ставкою 1,40% в день, та яка, відповідно, становить 96,53 гривень в день (1,40 х 6895,00 : 100 = 96,53), в розумінні вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, заборгованість відповідача за період з 05.06.2024 по 03.07.2024 включно (30\~днів),\~тобто в\~межах строку\~кредитування,\~становить 2895,90\~гривень (96,53\~х 30\~=\~2895,90).\~ У свою чергу, як убачається зі змісту пред`явленого позивачем позову, в рахунок заборгованості за відсотками позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 2842,00 грн, яка є меншою за суму, обраховану судом (2895,90). Водночас, суд бере до уваги правила ст. 13 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, суд розглядає справу в межах заявлених ТОВ «ФК «Технофінанс» вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, заявленому до стягнення позивачем, а саме - 2842,00 грн. У свою чергу, що стосується заявлених позивачем ТОВ «ФК «Технофінанс» вимог щодо стягнення з відповідача боргу послуг (комісії) та боргу пені, суд керується таким. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] договору встановлено комісію за укладення, обслуговування цього договору, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 2.6 кредитного договору №2435611055-025924 від 04.06.2024 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями\~ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано\~положеннями ч.\~3\~ст.\~13\~ ЦК України,\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на викладене вище, положення Договору позики «Профі» №2435611055-025924 від 04.06.2024 про сплату позичальником на користь банку\~комісії за обслуговування кредиту (пункт 2.6. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, ТОВ «ФК «Технофінанс» без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредиту на загальну суму 2\~548,00 гривень, а відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Технофінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Що стосується нарахованої позивачем відповідачу пені в сумі 14000,00 грн, суд зазначає таке. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 183/7850/22 від 31 січня 2024 року зазначено, що касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі №910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить висновку, що нарахування позивачем ТОВ «ФК «Технофінанс» відповідачу неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 14 000,00 грн слід відмовити. Розподіл судових витрат Згідно з платіжною інструкцією №1559 від 19 червня 2025 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 36,90% (9737 х 100 : 26\~390 = 36,90), з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 893,86 гривень (2 422,40 : 100 х 36,90 = 893,87). Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 гривень. За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. До позовної заяви додано копію Договору про надання правової допомоги №03/01 від 03 січня 2024 року, укладеного між позивачем ТОВ «ФК «Технофінанс» та адвокатом Кшуташвілі В.О., відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Умовами п. 4.1 розділу 4 договору про надання правової допомоги сторонами погоджено, що оплата послуг адвоката здійснюється на підставі наданих актів виконаних робіт. Отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п. 4.2 Договору). За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову або від складності наданої відповідної правової допомоги за позитивний результат у справі для Клієнта. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою, залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі, закриття кримінального провадження, скасування ухвали в кримінальному провадженні (п. 4.4 Договору). Водночас інших\~документів,\~що підтверджували\~б розмір\~понесених позивачем\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~зокрема обсяг\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~як уже\~сплаченої,\~так і\~тієї,\~що лише\~підлягає сплаті\~(буде\~сплачена)\~позивачем,\~суду не\~надано.\~Більш того,\~суду не\~надано актів\~виконаних робіт,\~як це\~передбачено п.\~4.1 Договору про надання правової допомоги №03/01 від 03 січня 2024 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн відсутні та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial