Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.09.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір № 3976467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого, на карту відповідача було перераховано суму кредиту у розмірі 17 500 грн. строком на 360 днів з 13.09.2023 по 07.09.2024 з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Позикодавцем ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконано умови договору та надано [PERSON] кредит у сумі 17 500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] . 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3976467 від 13.09.2023 у розмірі 98 697,65 грн., з яких: 17 499,97 грн. - тіло кредиту, 81 197,68 грн. - заборгованість за процентами. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість у виді нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 19 днів у розмірі 15 049,97 грн. Позивач звернувся до суду, просить стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вимоги позову підтримує, а також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, при цьому про розгляд справи у суді повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Процесуальні дії та рішення суду. 24 березня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області постановлено направити матеріали справи № 363/268/25 до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 28 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено наступні правовідносини. 13.09.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір № 3976467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого, на карту відповідача було перераховано суму кредиту у розмірі 17 000 грн. строком на 360 днів з 13.09.2023 по 07.09.2024 з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.4.1 стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 0,02 % в день (п. 1.4.2). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, шляхом надання позичальнику кредитних кошти перерахуванням на картку позичальника № [NUMBER] , вказану позичальником при оформленні кредиту. 15.09.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору №3976467 від 13.09.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2023, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надано відповідачу кредиті кошти у розмірі 500 грн. Пунктом 1.4 Додаткового договору передбачено, що сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом, становить 17 500 грн. Також, відповідачем [PERSON] було підписано Додаток № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3976467 від 13.09.2023, паспорт споживчого кредиту, інформація, надається споживачу до укладення Додаткового договору № 3976467-Т1 до Договору про споживчий кредит №3976467 від 13.09.2023. 27.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3976467, відповідно до умов якого визначено, що клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 8 749,99 грн. до 28.04.2024. Також, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3976467. Відповідно до п. 3 додаткового договору товариство звільняє клієнта від сплати решту частини основного боргу за договором у сумі 8 749,98 грн. При цьому, пунктом в п.2 зазначено, що клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 8 749,99 грн. до 05.05.2024. 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ "Українські фінансові операції" було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами, в тому числі за договором № №3976467 від 13.09.2023. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 3976467 від 13.09.2023 складає: 98 697,65 грн., з яких: 17 499,97 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 81 197,68 грн. - сума заборгованості по відсотках. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №3976467 від 13.09.2023, у відповідача внаслідок порушення умов договору виникла заборгованість у загальному розмірі 98 697,65 грн., що складається з: 17 499,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 81 197,68 грн. - заборгованість за процентами. З наданого розрахунку заборгованості також вбачається, що [PERSON] частково виконувались зобов`язання за Договором №3976467 від 13.09.2023, а саме сплачено 19 354,77 грн. Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №3976467 від 13.09.2023, згідно з яким ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з дати отримання права вимоги, а саме з 26.07.2024 по 07.09.2024 було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 2 % у розмірі 15 050грн. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів . Отже, враховуючи положення зазначених статей, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19. Суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено виконання умов договору, а саме первісним кредитором відповідачу надались кредитні кошти, у свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №3976467 від 13.09.2023, у відповідача внаслідок порушення умов договору виникла заборгованість у загальному розмірі 98 697,65 грн., що складається з: 17 499,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 81 197,68 грн. - заборгованість за процентами. Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №3976467 від 13.09.2023, згідно з яким ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з дати отримання права вимоги, а саме з 26.07.2024 по 07.09.2024 було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 2 % у розмірі 15 050грн. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України, та не подав до суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Отже, позивачем виконані умови договору, а саме відповідачу надались кредитні кошти, у свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором. Враховуючи викладене, з урахуванням того, що відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про погашення заборгованості суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» та стягнення з відповідача заборгованості за договором № 3976467 від 13.09.2023 у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. При цьому, позивачем надано суду копію договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, детальним описом робіт (наданих послуг) № 3976467 від 11.12.2024. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 5 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved