Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 438141500 від 31.08.2023 у розмірі 93\~325,03 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7\~000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 31.08.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 438141500, не надавав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Право вимоги за кредитним договором № 438141500\~від 31.08.2023 перейшла від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а у подальшому від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» згідно з умовами відповідних договорів факторингу, укладених між цими товариствами. Ухвалою суду від 24.06.2025 відкрито провадження по цивільній справі за вказаним позовом, справу визначено розглядати за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази. 06 серпня 2025 року до суду надійшли витребувані докази від АТ «Універсал Банк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився,\~ про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву суду не направив. Зі згоди позивача суд ухвалює\~ рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 31.08.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 438141500 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 19 900,00 грн., з видачою першого траншу за договором у сумі 19 900,00 грн. одразу після укладення договору. Договір містить усі необхідні істотні умови. 31.08.2023 [PERSON] ознайомився з паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 438141500. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти на банківську картку випущену на ім`я [PERSON] в розмірі 19 900,00 грн., що підтверджується наданими АТ «Універсал Банк» інформацією та рухом грошових коштів по рахунку. Крім цього, факт перерахування грошових коштів підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Право вимоги переходить від клієнта до фактору в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Додатковими угодами № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2019 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 грудня 2023 року, укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», викладено договір у новій редакції, а також продовжено строк дії договору відповідно до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, до 31 грудня 2022 року, 31\~грудня 2023 року, 31 грудня 2024 року. Отже, строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був неодноразово продовжений, та договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] від 31 серпня 2023 року був укладений в межах строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 253 від 10.10.2023 на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за № 158 значиться « [PERSON] », кредитний договір № 438141500 від 31.08.2023. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 438141500 від 31.08.2023 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 10.10.2023 відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 253, та договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент переходу права вимоги був чинним. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. З витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 слідує, що до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 438141500 від 31.08.2023. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу № 29/05/25-Е, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє\~ відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Згідно витягу з реєстру боржників від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 438141500 від 31.08.2023. Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 438141500 від 31.08.2023 становить 93 325,03 грн. та підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунками заборгованості. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625\~ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступи до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України\~зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України,\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. При цьому, умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Суд звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги, та не пов`язано перехід з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, а тому до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31.08.2023 №\~438141500, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності кредитного договору, однак таким правом не скористався.\~ Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Надані договори відступлення прав вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №\~438141500 до позивача у справі. Відповідно до вимог\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачеві за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджено наданою платіжною інструкцією № 16603 від 16.06.2025. Відтак, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. покладається на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З положень ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадку надання усних і письмових консультацій. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір № 29/05/25-01 про надання правової допомоги від 29.05.2025 з додатком № 1, додаткову угоду № 25770738685 від 30.05.2025 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, акт прийому-передачі наданих послуг. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved