Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

24.03.2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач просить суд: - розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02 жовтня 1998 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №656. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем 02 жовтня 1998 року був укладений шлюб. Від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. За поясненнями позивача, сімейне життя з відповідачем не склалось, фактично шлюбні відносини між ними припинилися з початку жовтня 2023 року. Як зазначив позивач, вони не розуміють один одного, життєва позиція істотно відрізняється. Шлюб між ним та відповідачем носить формальний характер, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року цивільну справу № 203/1943/25, провадження №\~2/0203/1323/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій\~Ф.М., яка передана судді канцелярією суду 31.03.2025 року. 31.03.2025 року, 04.06.2025 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом були направлені запити до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, щодо місця проживання відповідача [PERSON] . Проте станом на 02.07.2025 року відповіді на запити до суду не надходили. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~187\~ЦПК\~України,\~судом\~з\~метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді № 1541324 від 02.07.2025 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] ,\~ [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,\~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] з 17.01.1994 року. Ухвалою суду від 02.07.2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В матеріалах справи міститься заява позивача від 30.09.2025 року, за змістом якої останній просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 04.08.2025 року, 30.09.2025 року відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце судових засідань, не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч.\~1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 жовтня 1998 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що 02 жовтня 1998 року складено відповідний актовий запис за № 656; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.02.2025 року (видано повторно) (а.с.3). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного\~кодексу\~України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.\~110\~Сімейного\~кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями\~ст. 9 Конституції України\~та ст.\~17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень\~Європейської конвенції\~з\~прав\~людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 133 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Аналіз викладених вище норм крізь призму положень\~Загальної декларації прав людини, Європейської конвенції\~з\~прав\~людини та її основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved