Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] , через представника адвоката Пілігріма П.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зміну розміру аліментів в якому просить: - змінити розмір аліментів, призначених Красноградським районним судом Харківської області по справі № 626/153/20 від 30.01.2020 року та зменшити їх розмір, що стягуються з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши їх в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття; - змінити розмір аліментів, призначених Красноградським районним судом Харківської області по справі № 626/375/23 від 15.02.2023 року та зменшити їх розмір, що стягуються з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , визначивши їх в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначив, що 03.10.2017 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач 1) укладено шлюб, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 08.04.2020 року розірваний. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . 30.01.2020 року Красноградським районним судом Харківської області видано судовий наказ по цивільній справі № 626/153/20, за яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.01.2020 року і до повноліття дитини. Крім того, 25.11.2020 року між позивачем та [PERSON] (далі - відповідач 2) укладено шлюб, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.03.2023 року розірваний. Від даного шлюбу між позивачем та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 15.02.2023 року Красноградським районним судом Харківської області видано судовий наказ по цивільній справі № 626/375/23, за яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.02.2023 року і до повноліття дитини. Вказує, що розмір аліментів на утримання дітей встановлено за судовими рішеннями без виклику сторін, на підставі наданих суду відомостей, у наказному провадженні, тобто без врахування відомостей наданих суд у дійсній справі. Батько повністю визнає власний обов`язок, щодо необхідності утримувати сина, проте, обставини його життя докорінно змінилися із народженням молодшої дитини. Одночасно із цим, позивач не здатний нести в повному обсязі той тягар утримання дітей, що встановлений судовим наказом по цивільній справі № 626/153/20 від 30.01.2020 року та судовим наказом по цивільній справі № 626/375/23 від 15.02.2023 року, а обставини призначення аліментів повинні бути переглянуті судом, при визначенні розумного та співрозмірного розміру аліментів. За вказаними судовими наказами відкрито виконавчі провадження, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Посилаючись на практику верховного суду вказує, що народження другої дитини у платника аліментів є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6, не залежно від інших обставин. Згідно довідки про доходи, позивач з серпня 2024 року по січень 2025 року сплатив аліменти на двох дітей на загальну суму 101 765,30 грн. Так, загальний розмір стягуваних щомісячно з доходу позивача аліментів порушує розумний баланс прав та інтересів платника аліментів. Наразі позивач знаходиться у незадовільному матеріальному становищі, оскільки всі діти знаходяться на утриманні позивача. Таким чином відбулися зміни матеріального та сімейного стану позивача, що є приводом для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Так, за приписами ст. 183 СК України, позивач при наявності 2-х дітей зобов`язаний виплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від власного доходу на кожного, що об`єктивно ставить позивача в незадовільне, скрутне матеріальне становище, оскільки існує дисбаланс інтересів працюючої особи, яка має побутові потреби, обов`язки з оплати комунальних послуг, харчування, купівлі одягу, відпочинку. Згідно довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за 6 місяців, позивачем сплачено в якості аліментів 101765,30 грн., що в середньому становить 8500 грн. аліментів щомісячно для кожної дитини та об`єктивно перевищує щомісячні потреби дітей в утриманні, яке надається батьком. Одночасно із цим, права та обов`язки батьків є рівними, отже, окрім аліментів батька, матерями також здійснюється утримання власних дітей, що вказує на достатнє сукупне фінансове забезпечення дітей, яке відповідає принципу достатності та розумності. Проте, розмір аліментів, який становить 1/2 розміру від заробітної плати є необгрунтованим та надмірним для позивача. Викладені вище, обставини зумовлюють об`єктивну неспроможність позивача до виплати аліментів у бажаній для відповідачів сумі, оскільки, мають надмірний аліментний тягар. Крім того, вказане становище порушує гарантовані ст. 48 Конституції України права за якими кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Вказує, що розмір аліментів та відрахувань за виконавчим документом повинен бути співмірним та не ставити платника аліментів у скрутне матеріальне становище, у зв`язку із чим, вважаємо позов обґрунтованим. Також зазначає, що оскільки тягар утримання лягає на обох батьків дитини порівну, розмір аліментів підлягає перегляду та зміні. Рух справи в суді. Ухвалою від 18.04.2025 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Орєхової Н.В. 09.05.2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів враховуючи наступне. Вказує, що на обґрунтування заявлених позовних вимог щодо зміни аліментів, шляхом зменшення розміру, позивач доводить, що змінилось його матеріальне становище, оскільки діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на утриманні позивача, а загальний розмір стягуваних щомісячно з доходу аліментів порушує розумний баланс прав та інтересів платника аліментів, розмір стягуваних аліментів є необгрунтованим та надмірним для нього. Відповідач по справі [PERSON] заявлені позовні [PERSON] щодо зміни розміру аліментів не визнає, вважає їх незаконним та необґрунтованими. Право [PERSON] на отримання аліментів на дитину захищено судовим рішенням. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Отримання аліментів одним, не виключає отримання аліментів іншим, відповідно, аліментні зобов`язання платника на користь різних осіб та у даному випадку існують паралельно та не є конкуруючими. Зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в бік погіршення, зокрема, в разі зменшення доходу, залишення у його розпорядженні меншої суми грошових коштів тощо, або зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршення стану здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. За матеріалами справи, слідує, що 15.02.2023 року Красноградським районним судом Харківської області видано судовий наказ по цивільній справі № 626/375/23, за яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Доводи позивача, що винесення судового наказу без виклику сторін, на підставі наданих суду відомостей, без врахування обставин наданих суду у дійсній справі не можуть бути враховані при розгляді цієї справи. Вказує, що судовий наказ виданий Красноградським районним судом Харківської області 15.02.2023 року у справі № 626/375/23, яким на користь [PERSON] з [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) прийнятий до виконання [PERSON] та не є переглянутим відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Крім того, як платник аліментів, [PERSON] не має боргу зі сплати аліментів. Щодо доводів позивача про погіршення його матеріального стану, то за матеріалами цивільної справи відповідно до Довідки про доходи від 24.02.2025 року ФБУ «Укрбургаз» слідує про покращення матеріального становище позивача. Крім того згідно з частиною третьою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування з заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Загальний розмір аліментів, стягнутих із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , стягується у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, та на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , стягується в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, не перевищує межу, визначену у чинному законодавстві частиною третьою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження". На підставі викладеного, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини погіршення його матеріального стану, а також не доведено обставин, які існували на час вирішення спору про стягнення аліментів у цивільній справі №626/375/23 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів, як наслідок відсутні підстави до задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів, стягнених на підставі судового наказу виданого Красноградським районним судом Харківської області по справі № 626/375/23 від 15.02.2023 року та зменшення їх розміру. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Кайдашова В.С. 19.05.2025 року надійшли до суду пояснення по справі в яких позовні вимоги не визнає, та просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на наступне. Звертає на те, що будь-яких судових рішень Верховного Суду у справі №721/1599/22 не існує, тому позивач, на його думку, свідомо намагається ввести Суд в оману. При цьому посилається на постанову ВС від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 в якій вказано, що зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того також посилається на інші постанови Верховного Суду з приводу судової практики у справах про зменшення розміру аліментів. Також вказує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. При цьому позивач не надає докази погіршення свого матеріального стану. Він надає лише довідку про свої доходи за 2025 рік, однак не вказує на динаміку своїх доходів за період з 2020 року. Стаття 70 ЗУ "Про виконавче провадження" визначає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, твердження позивача про те, що стягнення з нього 1/2 доходів є надмірним суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки відповідно до закону можливо стягувати аліменти в розмірі до 70% від усіх видів заробітку боржника. Крім того, позивач вказує на наявність у нього середньомісячної заробітної плати в 2025 році в сумі 42712,46 грн. Отже якщо вважати, що в нього утримується з заробітної плати 1/2 її частини, в боржника залишається у його розпорядженні більш як 20000 грн. Вказана сума є більшою й за мінімальний прожитковий мінімум, й за мінімальну заробітну плату, й за середню заробітну плату в Харківській області, й за середню заробітну плату в Україні. Звертає увагу на те, що в судовому наказі у справі №626/375/23 вказано, що боржник не працює. А отже преюдиційним є факт, що матеріальне становище позивача на сьогодні покращилось, оскільки він працевлаштований. Від представника позивача [PERSON] адвоката Пілігріма П.О. 05.08.2025 року надійшли додаткові пояснення по справі в яких він позовну заяву підтримує з підстав викладених у позовній заяві на їх задоволенні наполягає, а також вказує на технічну помилку в написанні номеру постанови Верховного Суду. Також від представника відповідача [PERSON] адвоката Кайдашова В.С. 05.08.2025 року надійшли до суду пояснення по справі в яких позовні вимоги не визнає, та просить відмовити в задоволенні позову. Вищевказані письмові пояснення представників учасників судового процесу щодо даного позову, які надійшли через канцелярію суду та через програму «Д-3» канцелярією суду прикріплені в електронному вигляді до даної справи, суд їх сприймає не як відзив на позовну заяву та заперечення, а як пояснення по суті позову. В судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Від представника позивача [PERSON] адвоката Пілігріма П.О. 23.09.2025 року до суду надійшла письмова заява про розгляду справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та задоволенні позову наполягає. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Орєхової Н.В. 23.09.2025 року надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов не визнає, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з урахуванням доводів викладених у відзиві на позов заяву. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Кайдашова В.С. 23.09.2025 року надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просить суд врахувати надані пояснення по справі та позовні вимоги залишити без задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як від учасників судового процесу надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та свою позицію щодо позову висловили в заявах по суті справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Позиція суду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані зі стягненням аліментів на утримання дітей, зокрема щодо їх зменшенням. Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено судом, що від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , 08.04.2020 року сторони розірвали шлюб. Красноградським районним судом Харківської області 30.01.2020 року видано судовий наказ по цивільній справі № 626/153/20, яким стягнуті з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.01.2020 року і до повноліття дитини. 25.11.2020 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , 13.03.2023 року сторони також розірвали шлюб. Красноградським районним судом Харківської області 15.02.2023 року видано судовий наказ по цивільній справі № 626/375/23, за яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.02.2023 року і до повноліття дитини. Як на підставу позовних вимог представник позивача адвокат Пілігрім П.О. посилався на те, що наразі у позивача змінився сімейне та матеріальне становище, оскільки на його утриманні ще перебуває не тільки син, а і дочка. А зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення або збільшення аліментів. Народження другої дитини спричинило зміну матеріального стану позивача. Вказує, що загальний розмір аліментів у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) порушує розумний баланс прав та інтересів платника аліментів. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього після ухвалення судового рішення 30.01.2020 року про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , від одружився вдруге та в нього народилось, ще одна дочка [PERSON] , [INFO] , на яку також судовим рішення від 15.02.2023 року стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що з нього повинні стягуватися аліменти у розмірі по 1/6 частині на кожну дитину, але ним не додані до матеріалів справи зміни його матеріального стану ні з моменту народження дочки [PERSON] , [INFO] , ні після стягнення 15.02.2023 року на її утримання аліментів. Крім того позивачем не надано доказі, що розмір аліментів у розмірі 1/6 частки на утримання дітей буде достатнім для їх утримання і відповідатиме їх інтересам. Матеріали справи містять довідку про доходи позивача за період з серпня 2024 року по січень 2025 року з якої вбачається протягом півроку покращення його матеріального стану, а не погіршення як вказує позивач по справі. Інших доказів про доходи позивача з моменту народження другої дитини суду не надано. Крім того в матеріалах справи, відсутні докази про доходи позивача за період з 15.02.2023 року (дата видачі судового наказу про стягнення аліментів на другу дитину) по дату звернення до суду з даним позовом, у зв`язку із чим суд не може встановити динаміку зміни матеріального стану позивача за весь період, оскільки після стягнення з нього других аліментів, позивач сплачував аліменти на обох дітей у визначених розмірах судом, і надана ним довідка про доходи вказує, на покращення матеріального стану. Суд наголошує, що сам факт народження інших дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, визначених на підставі рішення суду. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, відповідно до наданої ним довідки про доходи відмічається саме покращення матеріального стану позивача, а не погіршення, при цьому зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №715/2073/20 зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дітей відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Отже позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент видачі як судового наказу від 30.01.2020 року так і на момент видачі судового наказу від 15.02.2023 року про стягнення аліментів на дітей, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів. Тобто, позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати на утримання дітей у визначених розмірах. Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, суд вважає необґрунтованими посилання позивача, те що з нього стягується в рахунок аліментів 1/2 частина від його заробітку (доходу), для зменшення розміру аліментів визначених судом, оскільки такий розмір відрахувань від доходів не суперечить чинному законодавству. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстав для задоволення позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України ,

Outcome: dismissed