Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. у розмірі 57696,72 грн, а також понесені судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 23.09.2022р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. За умовами даного договору товариство через банк-провайдер перерахувало відповідачу на його банківську карту грошові кошти в сумі 14300,00 грн, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в порядку та строки, визначені договором. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 57696,72 грн, з яких: 12360,06 грн борг по тілу кредиту, 45336,66 грн борг по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн борг по штрафних санкціях. У подальшому за договорами факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс», а те - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а те - ТОВ «ФК «ЕЙС», як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] . Тому вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 27 серпня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.3, 4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 27 серпня 2025 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №787867715, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 14300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов, визначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», текст яких розміщений на сайті товариства www.moneyveo.ua і є невід`ємною частиною договору (п.2.1, 14.1); кредитодавець надає перший транш у сумі 14300,00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 23.10.2022р. (п.2.3, 7.1); загальна сума кредиту складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, отриманими позичальником протягом всього строку дії договору (п.2.5); позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту; строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (п.3.1); сторони погодили, що встановлений у п.3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів та за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду; кількість продовжень дисконтного періоду на вищеописаних умовах не обмежена (п.3.2); для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1801,80 грн (п.3.3); за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю лише фіксовані проценти за користування кредитом (п.8.1, 8.2); за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах п.8.5, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за ставкою 766,50% річних, що становить 2,10% у день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (базова процентна ставка) (п.8.3); зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70% річних, що становить 2,98% у день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.3); загальні витрати за кредитом та загальна вартість кредиту може бути змінена в сторону зменшення в порівнянні з описаним у п.8.3. 8.12 договору при умові виконання позичальником однієї з описаних у п.8.5.1, 8.5.2 умов (п.8.5); договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання, в будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання (п.11.1). Також ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ознайомлено позичальника з «Порядком дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO», затвердженого наказом №20_11/2021. Аналогічна за змістом інформація щодо умов кредитування наведена й у Паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт», який підписаний сторонами 23.09.2022р. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразового ідентифікатора-пароля позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] за його заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 23.09.2022р. можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» від 03.09.2025р. із випискою по картці про емітування банком [PERSON] картки, вказаної у заявці, та надходження на неї 23.09.2022р. коштів у сумі 14300,00 грн, а також узгоджується з наданою позивачем копією платіжного доручення від 23.09.2022р. про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» [PERSON] суми кредиту в 14300,00 грн, довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Натомість [PERSON] кредит та відсотки за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не сплатив, здійснивши лише часткові платежі (1939,94 грн тіла кредиту, 60,06 грн процентів) та порушивши свої договірні зобов`язання. Згідно наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. станом на 29.11.2022р. (дата продажу активу) складала 27493,66 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 15133,60 грн борг за процентами. На підставі\~договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28\~листопада 2018\~року з\~додатковими угодами\~№19\~від 28.11.2019р.,\~№26\~від 31.12.2020р., №31 від 31.12. 2022р., укладених між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт), останнє відступило ТОВ «Таліон Плюс», як Новому кредитору, право грошової вимоги по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. у розмірі 27493,66 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 15133,60 грн борг за процентами. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку; підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1) і дана обставина підтверджена витягом із реєстру прав вимоги №205 від 29.11.2022р. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника кредитним договором не обмежене. Згідно наданого ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. станом на 29.11.2022р. (дата придбання активу) складала 27493,66 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 15133,60 грн борг за процентами. Після цього, новим кредитором проводилось додаткове нарахування відсотків до 19.02.2023р., у зв`язку з чим заборгованість [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. станом на 27.05.2024 р. (дата продажу активу) складала 57696,72 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 45336,66 грн борг за процентами. Надалі за договором факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) і ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт), останнє відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», як Новому кредитору, право грошової вимоги по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. у сумі 57696,72 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 45336,66 грн борг за процентами. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1) і дана обставина підтверджена витягом із реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024р. Відповідно до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» (Фактор) і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт), останнє відступило позивачу, як Новому кредитору, право грошової вимоги по сплаті суми боргу за договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. у розмірі 57696,72 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 45336,66 грн борг за процентами. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п.1.2) і дана обставина підтверджена актом прийому передачі реєстру боржників та витягом із реєстру боржників від 29.05.2025р. Право фактора на подальше відступлення права вимоги на користь третіх осіб договорами факторингу не обмежене. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювали [PERSON] ніяких додаткових нарахувань за вищевказаним кредитним договором. За наданою позивачем випискою з особового рахунку заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. станом на 05.06.2025р. складає 57696,72 грн, з яких: 12360,06 грн прострочений борг за сумою кредиту, 45336,66 грн прострочений борг за процентами, 0,00 грн строковий борг за сумою кредиту, 0,00 грн строковий борг за процентами, 0,00 грн борг за штрафними санкціями. Водночас [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обгрунтованості пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків з огляду нас таке. Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16 зазначила, що поняття «користування кредитом» є лише окремим випадком «користування чужими коштами», тоді як термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України (регулятивні відносини). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані ч.2 ст.625 ЦК України (охоронні відносини). Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (п.80 постанови ВП ВС). Для вирішення спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.122 постанови ВП ВС). У розділі 3 кредитного договору сторони передбачили дисконтний період користування кредитом у 30 днів (п.3.1) та умови його пролонгації, зокрема сплату нарахованих процентів у сумі 1801,80 грн та активацію функції продовження строку дисконтного періоду (п.3.2-3.4); жодних інших умов щодо пролонгації чи автопролонгації терміну користування споживачем позиковими коштами кредитний договір не містить. Однак, як вбачається з наданих позивачем і складених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» й ТОВ «Таліон Плюс» розрахунків заборгованості, кредитодавець нарахував позичальнику проценти за користування кредитом за період з 23.09.2022р. по 29.11.2022р. (68 днів), а наступний кредитор за період із 30.11.2022р. по 19.02.2023р. (82), що загалом становить 150 днів і перевищує загальний строк кредитування на 120 днів (150 30). При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів того, що позичальнику за встановлених умов кредитного договору було продовжено погоджений період кредитування в 30 днів, про що також свідчить і зміст довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Прикметно, що у даній довідці, як і в заявці позичальника на отримання грошових коштів у кредит, строк кредитування зазначений у 30 днів. Посилання ж у п.11.1 кредитного договору на те, що строк дії договору обчислюється з моменту його підписання сторонами та дії протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання, в будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання, у силу принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) повинні тлумачиться проти того, хто їх написав (у даному випадку проти кредитора), у зв`язку з чим не змінюють правової природи зазначених процентів. Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «ЕЙС» кредиторами [PERSON] у частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування. Отже, зважаючи на часткове виконання позичальником своїх зобов`язань й після проведеного судом коригування, проценти за користування кредитом слід обраховувати у відповідності до умов кредитного договору №787867715 від 23.09.2022р. за 30 днів (п.3.1, 7.1) та за ставкою 2,10% у день від суми залишку кредиту (п.8.3). Розмір таких відсотків становитиме 7827,58 грн (14300грн х 2,10% х 1д + 12360,06грн х 2,10% х 29д). Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за кредитним договором, право якої відступалося за договорами факторингу є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №787867715 від 23.09.2022р. підлягає частковому задоволенню на суму 20187,64 грн, з яких: 12360,06 грн борг за тілом кредиту, 7827,58 грн борг за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФК «ЕЙС» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу Адвокатського бюро «Тараненко та партнери» в сумі 7000 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025р. із Додатком №1 «Протокол погодження вартості послуг» та додатковою угодою №25770722889 від 30.05.2025р., акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025р., який містить детальний опис виконаних адвокатським бюро послуг, затраченого на них часу та їх вартості, довіреність від 29.05.2025р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвокатського бюро вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «ЕЙС» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 7000,00 грн до 3000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 847,58 грн (20187,64 : 57696,72 х 2422,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 1049,68 грн (20187,64 : 57696,72 х 3000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 1897,26 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial