Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

17 березня 2025 року до суду звернулись [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє її мати [PERSON] , через свого представника [PERSON] , з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] . 09 грудня 2022 року [PERSON] від власного імені та від імені [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Райської Т.М. із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . 06 лютого 2024 року [PERSON] від власного імені та від імені [PERSON] подала заяви про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме на: 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; мотоцикл HONDA BROS 650, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; причеп Палич, 2021 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; в рівних частках кожній, а саме по 1/2 частці у спадщині. Окрім того, 03 лютого 2025 року [PERSON] від власного імені та від імені [PERSON] були подані заяви про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 2320385800:01:004:0082, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,25 га, що залишилась після смерті [PERSON] , в рівних частках кожній, а саме по 1/2 частці у спадщині. Проте, з матеріалів спадкової справи виявилось, що померлий [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за даною адресою, на момент смерті [PERSON] , був зареєстрований і [PERSON] , [INFO] , який є батьком померлого [PERSON] . Тобто, батько померлого, [PERSON] належить до першої черги спадкоємців за законом та вважається таким, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання (реєстрації) разом із померлим сином за однією адресою, оскільки від [PERSON] не надходила заява про відмову від прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, на даний момент, згідно чинного законодавства України вважається, що спадкове майно після смерті [PERSON] підлягає розподілу по 1/2 частки спадкового майна кожному зі спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Райською Р. М. було видано [PERSON] , діючій у власних інтересах та в інтересах своєї доньки, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак, [PERSON] на момент смерті фактично проживав із позивачами у м. Дніпро, а не з відповідачем по справі за зареєстрованим місцем проживання. Враховуючи викладене, позивачі просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на майно останнього. (а.с.1-7) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру та Міністерства соціальної політики України відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи [PERSON] (а.с.а.с.88, 92-93), ухвалою судді від 10 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Райську Тетяну Максимівну, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. (а.с.94-95) В підготовче засідання 07 травня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 23 травня 2025 року. (а.с.104) В підготовче засідання 23 травня 2025 року з`явилась представник позивача, відповідач в підготовче засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від третіх осіб без самостійних вимог надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача вважала за можливе призначити справу до судового розгляду. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 23 травня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 червня 2025 року. (а.с.а.с.110, 112) В судове засідання 16 червня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 серпня 2025 року. (а.с.119) В судове засідання 13 серпня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 02 вересня 2025 року. (а.с.123) В судове засідання 02 вересня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було досліджено письмові докази та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 10 вересня 2025 року. (а.с.126) Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року було поновлено судовий розгляд. (а.с.127) 18 вересня 2025 року від представника позивачки надійшла заява про долучення доказів. (а.с.128) В судове засідання 29 вересня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було досліджено письмові докази та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 02 жовтня 2025 року. (а.с.134) Позивачі в судові засідання не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. (а.с.115-116) Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надходив. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошень про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України. (а.с.а.с.98,\~107,\~114,\~122,\~125,\~133) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Треті особи без самостійних вимог в судові засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. (а.с.а.с.99-100, 102) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 12 вересня 2009 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується відмітками в копіях їх паспортів громадян України. (а.с.а.с.11-12, 13) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON] , батьками останньої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.15) [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільно стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с.15 на зв.) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з: 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.25-26); автомобіля KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.55); мотоциклу HONDA BROS 650, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.41 на зв.); причепа Палич, 2021 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.77); земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 2320385800:01:004:0082, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,25 га, право власності на яку підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.130). Згідно листа Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області № 32/04-10 від 16.01.2024 встановлено, що померлий [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за даною адресою, на момент смерті [PERSON] був зареєстрований і [PERSON] , [INFO] (а.с.14 на зв.) Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Райської Т.М. від 06 лютого 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки разом з померлим на день смерті за тією ж адресою був зареєстрований його батько, [PERSON] , [INFO] , та не заявив про відмову від спадщини. (а.с.17 на зв.-19) Актом про фактичне місце проживання особи встановлено те, що [PERSON] фактично проживав з 22.10.2012 по 23.09.2022 за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16) Довідкою ОСББ «ДІМІТРОВА 50-52» № 25/01 від 25.01.2024 р. підтверджується те, що [PERSON] станом на 23.09.2022 р. фактично проживала зі своєю родиною у складі сім`ї, а саме: [PERSON] (чоловік) 1978 року народження; [PERSON] (донька) 2011 року народження, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16 на зв.) Відповідно до довідки «Ентех Україна» [PERSON] дійсно працював в ТОВ «ЕНТЕХ УКРАЇНА», код ЄДРПОУ 40093258, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Артільна, 10, на посаді інженера з ремонту компресорного обладнання з 23 грудня 2015 року (наказ № 01-К від 21.12.2015 року) по 24.09.2022 року (наказ № 5 від 27.09.2022 року) та був звільнений у зв`язку зі смертю. (а.с.17) Заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), у якому споживачем було зазначено [PERSON] , підтверджується, що постачання природного газу, відповідно до договору, здійснювалося за адресою споживача, а саме: [ADDRESS] . (а.с.19 на зв.) Особистими розрахунками за надання послуг, довідкою КП «Дніпроводоканал» про постачання послуг з водного забезпечення, особистим розрахунком, платіжною інструкцією з банку про оплату послуг від 08.08.2022 р. та платіжною інструкцією з банку від 15.09.2022 р., підтверджується факт регулярної сплати [PERSON] вартості спожитих комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . (а.с.а.с.20, 21, 22) Відповідно до договору № 3449003 від 25.12.2012 р. про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, встановлено, що [PERSON] уклав цей договір з метою користування електроенергією за адресою свого фактичного місця проживання, а саме: [ADDRESS] . (а.с.23-24) Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як визначено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як визначено ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст.317 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Як встановлено судом, у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що хоч [PERSON] на момент смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте, фактичне місце проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] , де він проживав зі своєю дружиною та донькою з 22.10.2012 р. до моменту смерті. Тобто, фактично на момент смерті [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] , а лише місце проживання померлого було зареєстровано за даною адресою, а отже відповідач [PERSON] не прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та не є таким, якому належить 1/2 всього спадкового майна після смерті [PERSON] . Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного вище вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви у строк до шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] на час смерті сина [PERSON] з останнім постійно не проживав, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подавав, а тому він є таким, що не прийняв спадщину. Враховуючи, що позивачі є єдиними спадкоємцями майна, у відповідний строк подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, фактичного її прийняли, то до них правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за ними слід визнати право власності на спадок. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки позивачі дійсно є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняли своєчасно. Натомість, спадкоємець [PERSON] не проживав з померлим на момент смерті, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав, тому необхідно визнати за позивачами право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, враховуючи волевиявлення позивачів, судовий збір з відповідача на їх користь не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved