Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У травні 2025 року представник ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся черес систему «Електронний суд» з цим позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором. ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» змінила найменування на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 змінено найменування з ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.10.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 7142626 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до умов договору загальна сума кредиту складає 9000 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту 30.09.2024. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало їй кредит в сумі 9000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У період з 06.10.2023 по 26.05.2024 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 260.00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,00 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 260.00 грн. Позивачем нараховано проценти за 127 календарних днів (27.05.2024 - 30.09.2024) в межах строку договору. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Отже, до ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі: заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: сума кредиту 9000 грн, сума процентів за користування кредитом - 16217,2 грн, всього 25217,2 грн.. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 9000 грн - тіло кредиту та 16217,2 грн - нараховані проценти, нараховані Позивачем проценти за 127 календарних днів - 22 745,70, всього - 47 962,90 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] вищевказану заборгованість за кредитним договором. 30.09.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник просив позов задовільнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, представник позивача вказав, що доводи відповідача про застосування ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.1 цієї статті, є невірним трактуванням норм Закону, оскільки статтю 8 було доповнено частиною 5 законом № 3498 = ІХ від 22.11.2023, який набрав чинність 24.12.2023, а Кредитний договір укладено 06.10.2023 відповідно Закон зворотної сили на спірні правовідносини немає. Отже нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Також, представник позивача зазначив, що стороною позивача було документально підтверджено понесення витрат на правову допомогу. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. 29.09.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якої представник позивача просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог позивача з підстав нарахування позивачем відсотків за кредитним договором у період з 27.05.2024 до 30.09.2024 має бути розраховано відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Представник відповідача у наданому відзиві просила розгляд справ проводити у її відсутність та відсутність відповідача. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАВИ ТА КЛОПОТАННЯ. 10.06.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами 09.10.2025. Також цією ухвалою було витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо факту належності платіжної картки та зарахування коштів, яка 08.07.2025 надійшла до суду. Представник позивача Столітній М.М., у позовній заяві просив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів. 29.09.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 30.09.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Будь - яких інших клопотань до суду від сторін не надходило. У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини п`ятої статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. Судом встановлено, що 06.10.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 7142626 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до умов договору Товариство надає споживачу кредиту гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Загальна сума кредиту складає 9000 грн. Строк кредиту 360 днів, із процентною ставкою, яка становить 1,99 % згідно п.п.1.3, 1.4, 1,5 цього Договору (а.с.43-47 зворот). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 7142626 від 06.10.2023 дата видачі кредиту 06.10.2023, кількість днів у розрахунковому періоді 360, чиста сума кредиту 9000 грн, проценти за користування кредитом 5373 грн, грн (а.с. 48). Вказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який 06.10.2023 підписано між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.49-50 зворот). Також [PERSON] під час підписання кредитного договору була ознайомлена з правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.51-60). Відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. (а.с.61-67). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» станом на 26.05.2024 заборгованість Відповідача по Кредитному договору складає 25 217,20 грн. та складається з: 9000 грн - тіло кредиту та 16477,20 грн - нараховані проценти (а.с.68-72 зворот). Листом, направленим на адресу електронної пошти, вказану відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомлено відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором (а.с.73). 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, укладено договір факторингу №27.05/24- Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с.74-86). З копії реєстру боржників до договору факторингу №27.05/24- Ф від 27.05.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 7142626 від 06.10.2023 на суму заборгованості 25217,20 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 9000 грн, та 16477,20 грн - нараховані проценти (а.с. 87). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за договором № 7142626 про надання споживчого кредиту від 06.10.2023 до основного боргу [PERSON] нараховані відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 22745,70 за пероід з 27.05.2024 до 30.09.2024 (а.с.88-89). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 01.07.2025, наданого у відповідь на ухвалу суду банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , на яку 06.10.2023 здійснено безготівкове зарахування в сумі 9000 грн (а.с.100). З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів суд доходить висновку про укладення та підписання [PERSON] договору про надання споживчого кредиту за допомогою одноразового паролю ідентифікатора; невиконання ним, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у нього боргових зобов`язань перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», яке набуло право вимоги за вищевказаним договором за договором факторингу. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. МОТИВИ СУДУ, НОРМИ ПРАВА ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Суд констатує, що у даному випадку договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 06.10.2023 правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Наслідки порушення договору позичальником передбачені у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі. Як визначено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як визначено ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Усупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Матеріалами справи встановлено, що відповідач, підписавши електронний договір ознайомилась з його текстом та змістом та в цілому погодилася з запропонованими їй умовами користування кретинами коштами, в тому числі розміром та порядком нарахування процентів. При цьому спірний договір кредиту та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України обов`язковими до урахування. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд вказує, що згідно правових висновків щодо застосування відповідної норми права які викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28березня 2018року усправі №444/9519/12і від 23травня 2018 року у справі №910/1238/17 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В даному випадку згідно Договору період кредитування було визначено з 06.10.2023 до 30.09.2024, так само паспорт споживчого кредиту, який було узгоджено сторонами, встановлює строк кредитування 360 днів. Таки чином, враховуючи, те, що на момент укладання Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, строк Договору № 7142626 про надання споживчого кредиту від 06.10.2023 не сплив, Позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 127 календарних днів з 27.05.2024 року по 30.09.2024, що не суперечить Закону. Щодо доводів Відповідача про застосування ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, то такі доводи тлумачяться Відповідачем не вірно, оскільки статтю 8 було доповнено частиною 5 законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинність 24.12.2023, а Кредитний договір укладено 06.10.2023, відповідно закон зворотної сили на спірні правовідносини немає. Договір № 7142626 від 06.10.2023 про надання споживчого кредиту, укладений до набрання чинності цим Законом, строк дії договору не продовжувався після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши указані докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає повному задоволенню. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ. З врахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача: сплачена позивачем сума судового збору 2422,40 грн (а.с.10) та витрат за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн (а.с.15-20). Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечувала проти суми судових витрат на правову допомогу заявлених позивачем, вважаючи що такі витрати не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. З урахуванням наведеного, просила відмовити у їх стягненні в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими позивачем доказами, а саме договором про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявою на виконання доручення № 8410 до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, актом прийому - передачі виконаних робіт та рахунку на оплату, суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн, розмір яких є справедливим та співмірним з складністю справи та обсягом наданих послуг та виконаних робіт. На підставі викладеного,

Outcome: approved