Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

27 травня 2025 року представник Усенко М.І. в інтересах ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» через систему «Електронний суд» звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (надалі - Товариство) та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено Договір про надання фінансового кредиту №24655-08/2024 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 23.12.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 р. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включно і до [PERSON] за кредитним договором №24655-08/2024 від 20.08.2024 року Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 40500 грн, з яких: 15000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18000 грн відсотки за користування кредитом, 7500 штраф, а також сплачений судовий збір в сумі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7 000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року, головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 26.08.2025 року. Одночасно задоволено клопотання про витребування доказів. 29.07.2025 року від АТ КБ «Приватбанк»(юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1д) надійшла витребувана інформація, відповідно до якої на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 20.08.2024 року здійснено переказ коштів в сумі 15000,00 гривень. 26 серпня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи. 26 серпня року судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання повторно не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявне клопотання представника, згідно якого підтримує позовні вимоги, просить проводити розгляд справи за його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, при цьому на адресу суду надала заяву, згідно якої просила проводити розгляд справи за її відсутності, просила зняти з неї штрафні санкції у зв`язку із складним матеріальним становищем та долучити копію пенсійного посвідчення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №24655-08/2024, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W862. За умовами договору товариство надало клієнту кредит у розмірі 15000 грн на строк 120 днів, дата погашення кредиту - 17.12.2024 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмір 1,00 % на день (у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього договору). Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості - на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежу за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України. Із копії паспорта споживчого кредиту вбачається, що підписавши її електронним підписом, [PERSON] підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Із довідки про ідентифікацію, видану ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», вбачається, що [PERSON] 20.08.2024 року на мобільний телефон № [NUMBER] надіслано одноразовий ідентифікатор W862. Відповідно до листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ «ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», адресованого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», в рамках договору на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22 лютого 2022 року було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», зокрема: 20.08.2024 року об 21 год 30 хв на суму 15000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 486587658; призначення платежу: зарахування 15000 грн на картку [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» станом на 23 грудня 2024 року складає 40500 грн., з яких: 15000 грн заборгованість за тілом кредиту, 18000 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7500 заборгованість за штрафом. 23 грудня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №23122024, згідно з яким ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за плату відступає ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно із п. 1.4 вказаного договору права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до 31 грудня 2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами. 23 грудня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників. Згідно з платіжною інструкцією від 23 грудня 2024 року № 9471 ТОВ ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 3418567,77 грн на виконання вказаного договору факторингу. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №24655-08/2024 від 23.12.2024 року у сумі 40500 грн., з яких: 15000 грн заборгованість за тілом кредиту, 18000 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7500 заборгованість за штрафом. ТОВ ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на адресу боржнику [PERSON] направлялася судова вимога від 08 травня 2025 року з вимогою виконання зобов`язання за кредитним договором №24655-08/2024 від 23.12.2024 року. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до укладеного кредитного договору від 23 грудня 2024 року відповідачка зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти, однак вказані договірні зобов`язання не виконала, тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками за користування кредитними коштами підлягає задоволенню, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість по кредиту в розмірі 15000 грн та відсотки у розмірі 18000 грн. Вказані обставини позивачем не спростовані та не оспорюються. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу, суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває станом на сьогоднішній день. Із урахуванням зазначених положень вимога позивача про стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 7500 грн є необґрунтованою, оскільки штраф нараховано після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії воєнного стану, тому суд відмовляє у її задоволенні. Також, враховуючи, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 06.11.2013 року, тому витрати зі сплати судового збору суд покладає в рахунок держави. У свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Згідно наданого представником позивача замовлення до договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01 березня 2024 року від 15.04.2025 року розмір витрат на правову допомогу становить 7000,00 грн. Зі змісту ст 137 ЦПК України випливає, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 року, замовлення до договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01 березня 2024 року від 15.04.2025 року, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 року від 09.05.2025 року, рахунок на оплату від 25.04.2025 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру серії ВС № 1266140. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial