Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

11.09.2023 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом та просили суд, з урахування заяви про збільшення позовних: - встановити факт, що [PERSON] (бабця), [INFO] , прийняла від [PERSON] (батька бабусі), 1913 року народження, спадщину щодо 1/2 (одної другої) частини домоволодіння за номером [ADDRESS] , що належала на праві особистої власності її батькові - [PERSON] на підставі рішення Виконкому Іллічівського райради депутатів трудящих за №517 від 16.05.1963 року та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16.05.1963 року; - встановити факт, що [PERSON] (матір позивачів), [INFO] , прийняла від [PERSON] (бабуся позивачів), [INFO] , спадщину щодо 1/2 (одної другої) та 1/10 (залишок від 1/2 частин) частини домоволодіння за номером [ADDRESS] ; - визнати противоправним та скасувати Рішення про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо однієї цілої (1/1) частин домоволодіння по [ADDRESS] , загальна площа 77,3 кв.м., у т.ч. 28,3 кв.м. житлової площі, яке видане державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем за [PERSON] від 18.10.2017 року (номер запису про право власності 22866165); - визнати противоправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо однієї цілої (1/1) частин домоволодіння по [ADDRESS] загальна площа 77,3 кв.м., у т.ч. 28,3 кв.м. житлової площі, яке видане державним реєстратором Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Чорною Світланою Георгіївною ОМНО Одеська область; - визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право власності на загальну частку 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] яка складається А-житловий будинок, загальною площею 52.0 кв.м., в тому числі житловою - 27,50 кв.м., з усіма надвірними побудовами і спорудами: Б-літня кухня, В-погреб, Г-вбиральня, тамбур а1, 1-4-огорожа, мостіння-І, на земельній ділянці площею - 1619 кв.м. та що визнати, що [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [INFO] діє [PERSON] , є дітьми та спадкоємцями покійної мати [PERSON] та відповідно частка кожного спадкоємця складає - 3/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . - всі судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 19.09.2023 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. 30.11.2023 року представник [PERSON] подала до суду клопотання про долучення доказів. 05.12.2023 року представник [PERSON] подала до суду заяву про залучення співвідповідача до участі у справі - [PERSON] . 05.12.2023 року представник [PERSON] - [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 06.12.2024 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову задоволено; вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1380870951101). 25.12.2023 року представник [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та просив застосувати строки позовної давності щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо однієї цілої (1/1) частин домоволодіння по [ADDRESS] , яке видане державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем реєстраційна справи №1380870951101, номер запису про право власності 22866165, за [PERSON] . 07.02.2024 року представник [PERSON] - [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позовні вимоги. 07.02.2024 року представник [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 07.02.2024 року залучено [PERSON] , (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) в якості співвідповідача. 13.02.2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про долучення доказів. 05.03.2024 року представник позивачів подала до суд заяву про витребування доказів та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 05.03.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. 05.03.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 05.03.2024 року клопотання представника [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі задоволено; витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Тетяни Олександрівни ( [ADDRESS] , засіб зв?язку: тел. [NUMBER] , [NUMBER] , адреса електронної пошти: [INFO] ): засвідчену належним чином копію спадкової справи за №57/2023, номер у спадковому реєстрі:70750122, яка була відкрита 06.06.2023 р. щодо померлої [PERSON] , [INFO] ; витребувано у Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6, тел. 705-63-40, 705-63-55, e-mail: udr@omr.gov.ua) копії документів реєстраційної справи за №31380870951101, номер запису про право власності №22866165 щодо реєстрації в розмірі 1/1 розміру частки, що склала одну цілу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; витребувано у державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори Одеса Чорної Світлани Георгіївни копії документів реєстраційної справи за №10-837, номер запису про право власності №52503452 щодо реєстрації в розмірі 1/1 розмір частки, що склала одну цілу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Ухвалою суду від 05.03.2024 року клопотання представника [PERSON] про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в цивільній справі - задоволено; залучено до розгляду цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Приморської держаної нотаріальної контори м. Одеси Чорну Світлану Георгіївну (адреса місцезнаходження офісу: Одеська обл., м. Одеса, 65026, вул. Середньофонтанська, буд.19-Б, (048) 705-14-73; info_pm@od.od.notary.gov.ua). Ухвалою суду від 05.03.2024 року уточнену позовну заяву представника [PERSON] по цивільній справі повернено заявнику без розгляду. Ухвалою суду від 05.03.2024 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі відмовлено. 09.04.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. 10.04.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про долучення доказів. 10.04.2024 року, у відповідь на отриману ухвалу суду від 05.03.2024 року, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надало суду копії документів реєстраційної справи за №31380870951101. 17.04.2024 року, у відповідь на отриману ухвалу суду від 05.03.2024 року, приватний нотаріус Двоєнкіна Т.О. надіслала копію спадкової справи №57/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 18.04.2024 року, у відповідь на отриману ухвалу суду від 05.03.2024 року, державний нотаріус Чорна С.Г. надіслала повідомлення, що ухвалу суду виконати неможливо, оскільки справа сформована виключно в електронній формі. 02.10.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 05.11.2024 року уточнену позовну заяву представника [PERSON] - [PERSON] по цивільній справі повернено заявнику без розгляду. 02.12.2024 року представник позивачів подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 22.01.2025 року уточнену позовну заяву представника [PERSON] - [PERSON] по цивільній справі повернено заявнику. 24.02.2025 року представник позивачів подала до суду заяву про здійснення виїзного судового засідання. 24.02.2025 року представник позивачів подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. 25.03.2025 року судом здійснено виїзне судове засідання, за адресою: [ADDRESS] , та проведено огляд житлового приміщення. Ухвалою суду від 25.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 10.04.2025 року представник [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви. 14.04.2025 року представник [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому просила позовні вимоги задовольнити. 15.04.2025 року представник [PERSON] подала до суду заяву про виклик свідків. 24.04.2025 року представник позивачів подала до суду уточнену позовну заяву. 11.09.2025 року представник позивачів надала до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів. 07.10.2025 року представник [PERSON] подала клопотання про долучення доказів. 07.10.2025 року представник [PERSON] подала до суду клопотання, у якому просила заяву про виклик свідків залишити без розгляду. 08.10.2025 року представник позивачів подала до суду клопотання, у якому просила заяву про виклик свідків залишити без розгляду. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, подали до суду заяви, у яких просили розглядати справу без їх особистої участі, просили ухвалити рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги. В судове засідання [PERSON] та його представник не з`явились, подали до суду заяви, у яких просили розглядати справу без їх особистої участі, просили ухвалити рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явились, подали до суду заяви, у яких просили розглядати справу без їх особистої участі, просили ухвалити рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки до суду не повідомив, відзиву не надав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки до суду не повідомив, пояснень по справі не надавали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] від 11.01.2022 року, орган, що видав: 5114 ) є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.04.2001 року, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №176 (т.1 а.с. 17-20). Позивачка [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] , паспорт громадянки України сері [NUMBER] , що виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 26.03.2012 року) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.04.1996 року, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №214 (т.1 а.с. 21-23). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] , паспорт громадянки України № [NUMBER] від 01.03.2021 року, орган, що видав: 5114 ) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.04.1996, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №215. [PERSON] одружилась із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Виконавчим комітетом Авангардської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №5 (т.1 а.с. 24-28). Позивачка - [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.03.2009 року, що видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №251 (т.1 а.с. 29-30). Позивачка - [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.03.2009 року, що видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №250 (т.1 а.с. 31-32). Судом встановлено, що матір позивачів - [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1047 (т. 2 а.с. 242). Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.01.1972 року, що видане Іллічівським р/б ЗАГС, актовий запис №1281 (т.1 а.с. 62) та рішенням народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11.01.1971 року (т. 1 а.с. 49). Судом встановлено, що бабуся позивачів - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої рай адміністрації виконконкому Одеської міськради народних депутатів, актовий запис №1603 (т.1 а.с. 63). Судом встановлено, що прадід позивачів - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.111.1968 року, що видане Одеським міськ. ЗАГС, актовий запис №3987 (т.1 а.с. 47). Прабабуся позивачів - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.05.1971 року, що видане Одеським міським РАГС, актовий запис №3308 (т.1 а.с. 48). Судом встановлено, що у (прадіда позивачів) [PERSON] була ще одна донька (двоюрідна бабуся позивачів) - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №711 (т.1 а.с. 64) та рішенням народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11.01.1971 року (т. 1 а.с. 49). Судом встановлено, що матір позивачів - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.06.2014 року, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №5844 (т. 1 а.с. 41). Судом встановлено, що після смерті матері позивачів, відповідно до розпорядження Малиновської райадміністрації Одеської міської рад від 01.12.2014 року за №527/01-06 та посвідчення від 01.12.2014 р. за №6656, [PERSON] стала опікуном над малолітніми позивачами: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім цього, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , набули статус дітей - сиріт відповідно до розпоряджень Малиновської райадміністрації Одеської міської ради від 14.07.2014 року за 277/01-06, 278/01-06 (т. 1 а.с.33-38). Після смерті [PERSON] , [INFO] , позивачі звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Тетяни Олександрівни з метою оформлення спадкових прав на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (т. 2 ст. 228-250). 06 червня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Тетяною Олександрівною заведена спадкова справа №57/2023 щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , та, яка померла [INFO] (т.3 а.с.). 26.06.2023 року вих. №284/02-14 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Тетяною Олександрівною було відмовлено щодо оформлення спадкових прав на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови вказано неможливість встановити факт того, що [PERSON] (матір позивачів) фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, а саме: на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] ), що залишилось після смерті бабусі та прадіда позивачів (т.1 а.с. 66). Судом встановлено, що домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] ) належало на праві особистої власності прадіду позивачів - [PERSON] , що підтверджується рішенням Виконкому Іллічівського райради депутатів трудящих за №517 від 16.05.1963 року, свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 27.05.1963 року та звітним оцінюючим актом по домоволодінню №8 нов. №16 від 29.01.1975 року (т.1 а.с. 42-46). Судом встановлено, що після смерті прадіда позивачів, [PERSON] (бабуся позивачів) у судовому порядку визнала права особистої власності на 1/2 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням народного суду Іллічівського району м. Одеси від 18.03.1975 року (т. 1 а.с. 51). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] (бабуся позивачів) стала власницею 1/2 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Двоюрідна бабуся позивачів - [PERSON] так і не вступила у спадкові права та не оформлювала права власності на належну їй частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на себе. Зазначене підтверджується довідкою Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.04.1976 року за №449, технічним паспортом станом на 02.04.1988 року (т.1 а.с. 43- 64). Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12.06.2023 року за №26185/04-04, станом на 31.12.2012 року, за адресою: [ADDRESS] (раніше адреса: [ADDRESS] ), зареєстроване право власності на один об?єкт нерухомості - домоволодіння за фізичними особами: - « [PERSON] » (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі та згідно з правовстановлюючим документом, копія якого є у матеріалах інвентаризаційної справи) - 1/2 частина (залишок від одиниці) на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Жилкомувідділом Іллічівського району 27.05.1963 року, Реєстраційний запис зроблено 29.05.1963 року за реєстровим номером 10150 (300) у реєстровій книзі №96 на сторінці 53; - « [PERSON] » (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі та згідно з правовстановлюючим документом, копія якого є у матеріалах інвентаризаційної справи) - 1/10 частина (залишок від 1/2 частини) на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси 18.03.1975. Реєстраційний запис зроблено 16.03.1976 року за реєстровим номером 10150 (300) у реєстровій книзі №96 на сторінці 53; - « [PERSON] » (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі та згідно з правовстановлюючим документом, копія якого є у матеріалах інвентаризаційної справи) - 2/5 частини на підставі рішення Іллічівського районного народного суду м. Одеси 29.05.1989 справа № 2-435/89. Реєстраційний запис зроблено 26.01.1990 року за реєстровим номером 10150 у реєстровій книзі 96 на сторінці 53 (т.1 а.с.65). Позивачі зазначають, що матір позивачів - [PERSON] , яка є єдиною донькою [PERSON] , [INFO] , та яка померла [INFO] , після смерті своєї матері (бабусі позивачів), вступила у права, як спадкоємиця частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , так як фактично вступила в управління та володіла спадковим майном, а саме: домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції від 27.12.1996 року, що була чинною на момент виникнення даних правовідносин, проти втратила чинність на момент ухвалення рішення, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 529 ЦК УРСР в редакції від 27.12.1996 року, що була чинною на момент виникнення даних правовідносин, проти втратила чинність на момент ухвалення рішення, При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 529 ЦК УРСР в редакції від 27.12.1996 року, що була чинною на момент виникнення даних правовідносин, проти втратила чинність на момент ухвалення рішення Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Отже, позивачі є спадкоємцями по материнській лінії, проте не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в частині 1/2 частина (залишок від одиниці), яка належала їх прадіду - [PERSON] та 1/10 (залишок від 1/2 частин), яка належала їх бабусі - [PERSON] . Також, разом із цим, приватним нотаріусом, позивачам було повідомлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за фізичною особою - [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича (т. 1 а.с. 67 -72). Розглянувши вищезазначену Інформацію з Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічний паспорт на домоволодіння, судом встановлено, що державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем було зареєстровано за [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1/1 розміру частки, що склала одну цілу. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що державним реєстратором було незаконно прийнято рішення щодо реєстрації в розмірі 1/1 розміру частки, що склала одну цілу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що за [PERSON] (прадідом позивачів) на праві власності зареєстрована 1/2 частина, та 1/10 (залишок від 1/2 частин), зареєстрована на праві власності за бабцею позивачів - [PERSON] , а власником інших 2/5 частин вказаного домоволодіння є [PERSON] . Відповідно до п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Відповідно до абз. 1 п. 1, абз. 1 п. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Таким чином, підставою для здійснення державним реєстратором державної реєстрації прав є правовстановлюючі документи, які підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Отже, державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем при прийнятті рішення щодо реєстрації на [PERSON] - всього домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не було враховано державну реєстрацію частині 1/2 , яка належала прадіду позивачів - [PERSON] та 1/10 (залишок від 1/2 частин), яка належала бабусі позивачів - [PERSON] , що є порушенням ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що на технічному паспорті на домоволодіння від 30.03.2017 року відображена забудова, яка займає значну частину спірної земельної ділянки самовільною будівлею, що зазначена на технічному плані під літ. «А», відповідачі [PERSON] , [PERSON] , тим самим виключили можливість доступу позивачів до користування цією земельною ділянкою. Крім того, під час проведення у 2017 році чергової технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] , було встановлено, що площа земельної ділянки, на якій воно розміщено, збільшена та становить замість 1619, кв. м. - 1781 кв. м., при цьому такі господарські будівлі як літня кухня під літ. «Б», погріб під літ. «В», вбиральня під літ «Г», що раніше входили до складу домоволодіння, тепер йому не належать. Вказане підтверджується планом земельної ділянки, який наявний в технічному паспорті від 11 квітня 1988 року. 25.03.2025 року судом здійснено виїзне судове засідання, за адресою: [ADDRESS] , та проведено огляд житлового приміщення, де було встановлено наступне. Судом співвставлено технічний паспорт від 11.04.1988 року, що був виданий [PERSON] (прадіду позивачів) та [PERSON] (бабусі позивачів), та фактичний стан першого будинку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що [PERSON] було знесено: літню кухню - літ. «Б», погріб - літ. «В», вбиральню під літ. «И», та мощення під літ. «І». Судом співвставлено технічний паспорт від 30.03.2017 року, що був виданий [PERSON] , та фактичний стан другого будинку, якого не існувало станом на 11.04.1988 року, за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що приміщень під № 1.3, №1.6, №2,4 немає та відсутній вихід до приміщення 2.1, який відображений на технічному паспорті від 30.03.2017 року. Також, судом було виявлено нову капітальну споруду із ракушняка, яка прибудована до ранішніх стін приміщень №2.1 та №1.5, розмір, якої встановити не виявилось можливим, оскільки відповідачами не було надано доступ до цього приміщення. Отже, під час виїзного судового засідання було встановлено, що господарські будівлі, а саме: літня кухня - літ. «Б», погріб - літ. «В», вбиральня під літ. «И», та мощення під літ. «І», без згоди позивачів були знесені, а на їх місці побудовані нові будівлі, а також інформація, що зазначена у технічному паспорті 30.03.2017 року не відповідає дійсності щодо поверховості, плану та експлікації приміщень станом на дату 25.03.2025 року. Також, згідно відповіді №3937/09 від 29.09.2025 року, що надало ТОВ «Нове Бюро технічної інвентаризації», під час проведення технічної інвентаризації об?єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] - встановлено, в попреденьому технічному паспорті помилково вказано «всього по І поверху» замість «всього по 1 квартирі» та «всього по ІІ поверху» замість «всього по 2 квартири». ІІ поверх на момент попередньої та поточної технічної інвентаризації - відсутній. Загальна площа змінилася з 77,3 кв.м на 78,3 кв.м, а житлова з 28,3 кв.м на 54,2 кв.м за рахунок перепланування без втручання в огороджувальні та несучі конструкції, що згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України N?406 від 07.06.2017 р. не потребують дозволу на виконання та не підлягає введенню в експлуатацію. Судом встановлено, що будівля під літ. «А», яку відповідно до документів, що надав [PERSON] для реєстрації права власності у 2017 році, вирішено прийняти у експлуатацію, станом на 05.08.1993 року, вже існувала та була введена в експлуатацію. Разом із тим, рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки із користування позивачів не існує, будь-яких цивільно - правових угод щодо відчуження частини земельної ділянки або вказаних господарських споруд за участю позивачів, спадкодавців домоволодіння, не укладалось. Крім того, ці господарські будівлі є приналежністю головної речі - жилого будинку, а тому на підставі ст. 186 ЦК України, повинні наслідувати долю головної речі, оскільки пов`язані з головною річчю спільним господарським призначенням. Викладене свідчить, що ця частина земельної ділянки та вказані господарські будівлі вийшли із володіння позивачів поза їх волею. Наявність чужого самочинно збудованого об`єкта нерухомості перешкоджає позивачам у повноцінному користуванні земельною ділянкою, а також створює перешкоди в її приватизації, право на яку гарантоване ст. 81 Земельного кодексу України. Судом встановлено, що архівними документами, а саме: Земельною книгою колгоспу ім. Леніна, актом обміру присадибних ділянок, колгоспників робітників службовців колгоспу ім. Леніна (вказане рос. мовою), довідками ТОВ «АВАНГАРД-Д» від 20.09.2018 року №28, від 08.04.2024 року №5 та №6 (т. 2 а.с. 195-200), підтверджується право [PERSON] на користування земельною ділянкою загальною площею 0,21 га. До того ж, [PERSON] у своєму відзиві зазначає, що він придбав частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у двоюрідної бабусі позивачів - [PERSON] у 1989 році, де згодом почав будівництво, проте без належного оформлення документів та договору купівлі продажу. Таким чином, відповідач підтверджує, що він не маючи ніяких прав на певну частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , розпочав будівництво споруд та зареєстрував у 2017 році самочинно зведений будинок за адресою домоволодіння, яке уже введено в експлуатацію та належало на праві власності третім особам. Також, доводи [PERSON] , що якщо порівняти технічний паспорт, що виданий для позивачів та [PERSON] , вбачається, що на технічному паспорті позивачів замість будинку, що був самовільно побудований [PERSON] пуста частина земельної ділянки. [PERSON] у відзиві на позовну заяву стверджує, що новий будинок на земельній ділянці, що належав прадіду позивачів, був побудований у період з 1989 року по 1991 рік, проте не давав до суду ніяких належних та допустимих доказів. В матеріалах справи наявний технічний паспорт від 30.03.2017 року та Рішення про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо однієї цілої (1/1) частин домоволодіння по [ADDRESS] , загальна площа 77,3 кв.м., у т.ч. 28,3 кв.м. житлової площі, яке видане державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем за [PERSON] від 18.10.2017 року (номер запису про право власності 22866165). [PERSON] у відзиві на позовну заяву стверджує, що він з 01.07.2015 року по 30.04.2022 року сплачує податки за земельну ділянку, здійснює оплату житлово-комунальних послуг та надає до суду відповідь від ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ», де вказано, що [PERSON] отримував послуги за вказаний період та лист Державної податкової служби України, у якому вказано, що він перебуває на обліку як користувач земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з 11.10.2012 року, проте суду не зрозуміло, на підставі яких документів [PERSON] надавались послуги ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» та на підставі яких документів [PERSON] поставили на облік як користувача земельної ділянки в Малиновській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області, якщо усі надані відповідачем до суду правовстановлюючі документи на будинок у нього з`явились лише у 2017 році. Отже, судом встановлено, що у жовтні 2017 року на час реєстрації за [PERSON] 1/1 частки домоволодіння [ADDRESS] , 1/2 та 1/10 домоволодіння належало на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , оскільки правовстановлюючі документи позивачів є чинними, в судовому порядку ніким не були оскаржені та не визнані недійсними. Також, право власності на 1/2 та 1/10 частин домоволодіння, як зазначалось вище, було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Будь-яких інших власників вказаного домоволодіння на час винесення вказаних рішень та видачі правовстановлюючого документа не було. Враховуючи, що право розпорядження вказаним домоволодінням належало спадкоємцям, державний реєстратор Іскров О.В. не мав права на розпорядження вказаним майном, в тому числі й проводити реєстрацію про право власності за [PERSON] на майно, яке належало іншим особам. Отже, для ухвалення таких рішень та проводити реєстрацію право власності за [PERSON] фактичних підстав не існувало, вказані рішення та реєстрація право власності є незаконними та такими, що порушують право власності позивачів на належну їм частку у домоволодінні, а тому підлягають скасуванню. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , є самочинно збудованим, а саме такі приміщення згідно технічного паспорту від 30.03.2017 року: І поверх - житлову кімнату площею 9,4 кв. м., кухню площею 8,3 кв. м., санвузол площею 2,9 кв. м., коридор площею 4,5 кв. м., комора площею 3,3 кв. м., котельня площею 7,5 кв. м.: ІІ поверх - житлову кімнату площею 9,6 кв. м., житлову кімнату площею 9,3 кв. м. кухню площею 21,0 кв. м., санвузол площею 1,5 кв. м., загальна площа 77.3 кв. м. , житлова площа 28,3 кв. м. Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, зазначено, що вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як із однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно Постанови КГС ВС від 21.01.2021 р. у справі №925/1222/19, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює противоправного характеру. В подальшому відповідач [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу, серія та номер; 10-837, що виданий:13.11.2023, видавник Приморська державна нотаріальна контора відчужив (продав) домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] . Стосовно визнання противоправним та скасування Рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо однієї цілої (1/1) частин домоволодіння по [ADDRESS] , загальна площа 77,3 кв.м., у т.ч. 28,3 кв.м. житлової площі, який виданий державним реєстратором Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Чорна Світлана Георгіївни ОМНО Одеська область та визнання права власності в порядку спадкування на 3/5 частину житлового будинку за позивачами, суд зазначає, наступне. Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу що укладений між відповідачами від 13.11.2023 року, приховуючи права третіх осіб на вказаний житловий будинок, в тому числі малолітніх, неповнолітніх дітей, в спорі та під забороною не перебуває, судового спору щодо нього немає, самовільного будівництва, реконструкцій та перепланувань - немає, технічні характеристики об`єкта нерухомого майна фактично відповідають тим, які зазначені у технічному паспорті, що доведено до відома покупця. Відповідно до п.6 Договору купівлі-продажу, що укладений між відповідачами від 13.11.2023 року, Покупець свідчить, що житловий будинок, який є предметом цього договору оглянутий Покупцем. Відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу, що укладений між відповідачами від 13.11.2023 року, Сторони прийшли до згоди. Якщо після підписання цього договору будуть пред`явлені вимоги з питань, які виникли до підписання цього договору в тому числі щодо розірвання ( визнання недійсним) цього договору. То покупець має право переадресувати ці вимоги до продавця з наступним відшкодуванням за рахунок продавця усіх збитків в порядку чинного законодавства, а продавець зобов`язується докласти всіх зусиль по врегулюванню цих питань або відшкодувати Покупцю всі збитки, понесені внаслідок цього, а у разі розірвання цього договору повернути кошти. Відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу, що укладений між відповідачами від 13.11.2023 року, зміст ст.ст. 103, 120, 125, 126, Земельного кодексу України, ст..ст. 190,358 ККУ сторонам роз`яснено. З підстав викладеного, суд вважає, що всі подальші дії щодо спірного домоволодіння, а саме: його відчуження за відплатним договором на користь [PERSON] , були незаконними, а тому підлягають скасуванню. Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] почала розбирати металеву огорожу, здійснила демонтаж навісу та вивезла метал з земельної ділянки. Останнє підтверджується викликами поліції від 04.12.2023 року талон-повідомлення ЕО №14990, довідка від 24.02.2024 року, 04.03.2024 року талон-повідомлення ЕО №2468, 04.03.2024 талон-повідомлення ЕО №2469, відповідь ГУНП в Одеській області ОРУП №1, ВП №3 від 14.03 2024. Господарські будівлі є приналежністю головної речі - жилого будинку, а тому на підставі ст. 186 ЦК України повинні наслідувати долю головної речі, оскільки пов`язані з головною річчю спільним господарським призначенням. Викладене свідчить, що ця частина земельної ділянки та вказані господарські будівлі вийшли із володіння позивачів поза їх волею. Наявність чужого самочинно збудованого об`єкта нерухомості перешкоджає позивачам у повноцінному користуванні земельною ділянкою, а також створює перешкоди в її приватизації, право на яку гарантоване ст. 81 Земельного кодексу України. За наданими архівним документами існує рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради депутатів трудящих № 517 від 16 травня 1963 року, відповідно якого вирішено затвердити акт комісії виконкому про прийом в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] ), а також оформлено право власності на будівлю літ. «А» плану по [ADDRESS] , за [PERSON] та видано свідоцтво про право особистої власності взамін правовстановлюючих документів. Судом встановлено, що [PERSON] не мав права на розпорядження вказаним майном, в тому числі й звертатися з заявою про реєстрацію право власності на майно, яке належало іншим особам. Отже, для ухвалення таких рішень та внесенні відомостей про право власності на житловий будинок фактичних підстав не існувало, вказані рішення є незаконними та такими, що порушують право власності позивачів на належну їм частку у домоволодінні, а тому підлягають скасуванню. За ст. 30 ЗК України (у радіації чинній станом на 1990 рік), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників них об`єктів. За пунктом 7 Перехідних положень чинного Земельного кодексу громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. За ч. 1. ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника і землекористувача). Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права (п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Статтею 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном (від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння). Тому такими діями відповідачами порушені права та законні інтереси позивачів у справі. Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. У порядку оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно законодавства. Будівництво (реконструкція) об`єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудування, органами санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАІ МВС, а також іншими організаціями, вказаними у завдані на проектування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», будівництво об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад (або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень). Крім того, необхідним є також дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об`єктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України будівля, споруда чи інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ч. 2 тієї ж статті, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України). За наданими до суду доказами, а саме технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 30.03.2017 року, самочинно збудованими і переобладнаними приміщеннями рахуються: Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , а саме такі приміщення згідно технічного паспорту від 30.03.2017 року: І поверх - житлову кімнату площею 9,4 кв. м., кухню площею 8,3 кв. м., санвузол площею 2,9 кв. м., коридор площею 4,5 кв. м. комора площею 3,3 кв. м. котельня площею 7,5 кв. м . : ІІ поверх- житлову кімнату площею 9,6 кв. м., житлову кімнату площею 9,3 кв. м. кухню площею 21,0 кв. м., санвузол площею 1,5 кв. м., загальна площа 77.3 кв. м. , житлова площа 28,3 за адресою [ADDRESS] , яке належить Тельпіс. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Судом встановлено, що станом дату ухвалення рішення, існують перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , з боку відповідача. Домоволодіння перебуває під охороною на замовлення відповідача, яка не допускає позивачів ні на територію домоволодіння, ні до житлового будинку, заперечуючи право позивачів на володіння, користування та розпорядження цим домоволодінням, не зважаючи на обізнаність про набуття позивачами у встановленому законом порядку правового титулу власника частини домоволодіння. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ЦК України, ЖК України. Положеннями ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини). За змістом ст. ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 379, 380 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, зокрема житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічні положення містить ст.383 ЦК України. Нормою ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої з правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень. Суд звертає увагу відповідачів, що на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення. Наведені вище правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №522/1029/18, від 23 листопада 2021 року по справі №359/3373/16-ц, а також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №910/1310/19, від 22 лютого 2022 року по справі №203/5561/16-ц, від 31 серпня 2022 року по справі №520/8119/19, від 21 вересня 2022 року по справі №278/2527/13- ц, від 21 вересня 2022 року по справі №545/1994/16-ц, від 09 листопада 2022 року по справі №592/5594/20, від 10 листопада 2022 року по справі №675/2507/19. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до норм ч. 4. ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що спадщина складається з: 1/2 (однієї-другої) частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння видане Жилкомунвідділом Іллічівського району 27.05.1963, за реєстровим № 10150(300) та зареєстрованого у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі 96 на сторінці 53, та 1/10 (залишок від 1/2) частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси 18.03.1975 року за реєстровим № 10150(300) та зареєстрованого у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі 96 на сторінці 53. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право власності на загальну частку 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] яка складається «А» - житловий будинок, загальною площею 52.0 кв.м., в тому числі житловою - 27,50 кв.м., з усіма надвірними побудовами і спорудами: Б-літня кухня, В-погреб, Г- вбиральня, тамбур а1, 1-4-огорожа, мостіння-І, на земельній ділянці площею - 1619 кв.м., оскільки позивачі є дітьми та спадкоємцями покійної матері - [PERSON] та відповідно частка кожного спадкоємця складає - 3/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При ви5ціборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved