Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути солідарно із відповідачів: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 2 598,7 гривень; інфляційну складову боргу у розмірі 376,81 грн.; три проценти річних у розмірі 90,78 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 5 326,25 гривень; інфляційну складову боргу у розмірі 772,31 грн.; три проценти річних у розмірі 186,05 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 39 879,45 гривні; інфляційну складову боргу у розмірі 5 782,52 грн.; три проценти річних у розмірі 1 393,05 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33 870,57 гривень; інфляційну складову боргу у розмірі 4 911,23 грн.; три проценти річних у розмірі 1 183,15 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 56 014,64 гривень; інфляційну складову боргу у розмірі 6 652,46 грн.; три проценти річних у розмірі 1 581,34 грн.; пеня у розмірі 875,06 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 26 073,99 гривень; інфляційну складову боргу у розмірі 3 317,56 грн.; три проценти річних у розмірі 774,80 грн.; пеня у розмірі 441,56 грн.; заборгованість з оплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 168,89 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.; судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які з 01.05.2018 року постачає КП «Київтеплоенерго». Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, з оплати послуг до 01.05.2018 у розмірі 7 924,96 грн. Крім того, позивач, на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 70 913,73 грн. Надання послуг до 01.05.2018 року відповідачам здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідачі від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися). Позивач вважає, що позов подано до належних відповідачів по справі, які мають виконувати свій обов`язок по сплаті наданих послуг, оскільки є споживачами за наявною інформацією у позивача. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями обрано головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам направлялись судові повістки, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками на їх зареєстроване місце проживання згідно відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва - [ADDRESS] . Від відповідачів надійшли заяви про порушення права на захист та неналежне повідомлення про судових розгляд, у яких вони просять суд скасувати усі процесуальні строки, встановлені з моменту винесення ухвали від 12.05.2025 року. Забезпечити належне повідомлення про судовий розгляд відповідно до вимог ЦПК України, встановити новий строк для подання відзиву на позовну заяву з моменту належного повідомлення. Призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін для забезпечення права на захист. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року змінено порядок розгляду цивільної справи на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 23 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву, у якому останні заперечили проти заявлених позивачем вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] вказує на те, що у 2003 році вона розлучилася з [PERSON] , та виїхали з квартири належної [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , куди більше не поверталися. Борги за комунальні послуги накопичив [PERSON] ( [INFO] ). [PERSON] проживав у квартирі по [ADDRESS] після смерті батьків-власників і був спадкоємцем, який вступав у спадщину. Помер у травні 2024 року. Договірні відносини із позивачем на надання послуг [PERSON] та [PERSON] були і є відсутніми. Реєстрація за адресою не створює автоматичних зобов`язань щодо оплати комунальних послуг без укладення відповідного договору. Співвласниками квартири були [PERSON] , та [PERSON] , та їх син, [PERSON] . Після їх смерті [PERSON] успадкував свою частку в квартирі та не перезаключав договір на себе. Договір із компанією-Позивачем до сих пір заключений на померлу особу, [PERSON] . [PERSON] , має право на оформлення власності своєї частки в спірній квартирі. Існують інші оформлені законні власники даної квартири. Процедура оформлення права власності на спадщину перебуває в процесі. Вказала також, що позивач не встановив всіх належних відповідачів у справі. Не з`ясовано склад спадкоємців та розміри їх часток у спадщині. Відповідальність спадкоємців обмежена вартістю успадкованого майна відповідно. Позивач не довів факт фактичного користування житлово-комунальними послугами відповідачами. Відповідачі заперечують проти стягнення заборгованості за період до 19.06.2022 року, оскільки порушено строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України (3 роки). Вважають відсутньою правомірність нарахування заборгованості за період з 1.05.2018 року, коли відповідачі не проживали у спірному житлі та не користувалися послугами теплопостачання, розмір пені як непропорційний завданим збиткам відповідно до принципу співмірності, встановленого ст. 625 ЦК України. Відповідач просить перерахувати пеню відповідно до фактичного періоду користування послугами з урахуванням принципу розумності. Відповідачі просять викреслити їх зі списку відповідачів у справі, оскільки в позові відсутні правові підстави для стягнення з них заборгованості. Встановити належних відповідачів - фактичних власників та користувачів спірного житла. Відтермінувати розгляд справи до завершення процедури оформлення спадщини належними відповідачами. Розподілити стягнення заборгованості солідарно між всіма власниками житла відповідно до їх часток у праві власності. Застосувати строки позовної давності та відмови у стягненні заборгованості за періоди, щодо яких минув 3-річний строк позовної давності. Перерахувати розмір пені за фактичний період користування послугами та зменшити її до розумних меж відповідно до ст. 625 ЦК України. 14 липня 2025 року до суду надішли додаткові пояснення відповідачів, у яких вказано про сплату 11.07.2025 року заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до вказаної суми боргу у довідці позивача. Згідно з довідкою про стан заборгованості від 09.07.2025 року № 02/08-00_330 заборгованість відповідачів складає 247 271,76 грн. 14 липня 2025 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, у який КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з урахуванням сплаченої відповідачами суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційну складову боргу за період з 01.07.2015 по 01.05.2018 року у розмірі 1149,12 грн., за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 20 663,83 грн., три відсотки річних за період з 01.07.2015 року по 01.05.2018 року 276,83 грн.; за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 4932,34 грн., пеня за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 1316,62 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Просила застосувати позовну давність до вимог щодо сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Відповідно до Додатку № 1 та додатку № 2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за квартирою [ADDRESS] . Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачі не виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість. З наданих позивачем копій відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання, корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, акту про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, звітів, акту про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи, акту прийняття теплового вузла обліку відомостей обліку встановлено, що для будинку за адресою: [ADDRESS] , безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Правовідносини з постачання ЦО та ЦПГВ (Послуги) регулюються ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Поставою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (Правила) та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Крім того, з 01.05.2018 року на них поширювалася дія ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально-будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. На виконання вимог Закону від 24.06.2004 КП «Київтеплоенерго» на основі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Надання послуг до 01.05.2018 року мешканцям вказаного будинку здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Постановою. Такі договори є договорами приєднання, а отже можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 24.06.2004 року, яка була чинна на час спірних правовідносин, було визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Квартиру [ADDRESS] , під`єднано до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Проте, споживачі послуг за вказаною адресою своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу України, підп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1997 року квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] , актовий запис №5472. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №7789. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28.10.2003 року, про що зроблено актовий запис №1023. З реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що у кв. [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 20.06.2002 року, та [PERSON] , [INFO] , з 10.10.2002 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а отже є споживачами житлово-комунальних послуг за цією адресою. Їх фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де вони користуються житлово-комунальними послугами та сплачують вартість за їх користування, не звільняє їх від обов`язку сплачувати вартість комунальних послуг за місцем їх реєстрації, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що вони у визначеному законом порядку відмовлялися від надання їм цих послуг матеріали справи не містять. [PERSON] вказав, що є сином спадкоємця [PERSON] за заповітом. Спадщина знаходиться на стадії оформлення, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалося. Відтак, [PERSON] несе відповідальності за борги померлого батька, як спадкоємець першої черги, який не відмовився від прийняття спадщини. Зокрема реєстрація місця проживання у спірній квартирі створює зобов`язання щодо оплати за надані позивачем житлово-комунальні послуги, які фактично надавалися Підприємством, та від яких особи, зареєстровані у спірній квартирі, не відмовлялися. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, наявні докази реєстрації у визначеному законом порядку відповідачів у спірній квартирі за вказаний період, коли виникла заборгованість. [PERSON] вказує, що він є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлого його батька [PERSON] . Право власності на квартиру [ADDRESS] він ще не реєстрував у визначеному законом порядку. Згідно з статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про стан заборгованості від 09.07.2025 року № 02/08-00_330, наданої КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», заборгованість відповідачів складає суму 247 271,76 грн. 14 липня 2025 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, у який КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з урахуванням сплаченої 11.07.2025 року відповідачами суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційну складову боргу за період з 01.07.2015 по 01.05.2018 року у розмірі 1 149,12 грн., за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 20 663,83 грн., три відсотки річних за період з 01.07.2015 року по 01.05.2018 року 276,83 грн.; за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 4 932,34 грн., пеня за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 1316,62 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони у справі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідачі надали докази щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги на суму 157 720,34 грн., що підтверджується довідкою про залишок боргу станом на 16.07.2025 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційну складову боргу за період з 01.07.2015 по 01.05.2018 року у розмірі 1 149,12 грн., за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 20 663,83 грн., три відсотки річних за період з 01.07.2015 року по 01.05.2018 року 276,83 грн.; за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 4 932,34 грн., пеня за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 1 316,62 грн. Відповідачами зроблено заяву про застосування позовної давності. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). З точки зору ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позову, заявили про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1 та 2 ст. 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBI№GS A№D OTHERS v. THE U№ITED KI№GDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т. ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому щодо уточнених вимог позивача трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви у травні 2025 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом. При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст. ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали і, відповідно, вважаються продовженими і на час розгляду цієї справи судом. Наведене свідчить, що позовна давність до уточнених позовних вимог КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» не спливла. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Нормою ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передабчено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. Пеня, нарахована позивачем за несвоєчасне здійснення відповідачами платежів за житлово-комунальні послуги, становить 2 241,36 грн. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16). Зважаючи на те, що зобов`язання відповідачів з оплати за житлово-комунальних послуг визначене у гривні, КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» має право вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідачів складає: інфляційну складову боргу за період з 01.07.2015 по 01.05.2018 року у розмірі 1 149,12 грн., за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 20 663,83 грн., три відсотки річних за період з 01.07.2015 року по 01.05.2018 року 276,83 грн.; за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 4932,34 грн., пеня за період з 01.05.2018 року по 31.03.2025 року - 1 316,62 грн. Доказів на спростування розрахунку цих сум чи власного розрахунку відповідачі суду не надали. Отже, стягненню з відповідачів на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягають зазначені суми. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 3 028,00 грн., оскільки відповідачем фактично сплачено у добровільному порядку суму боргу по житлово-комунальним послугам, а уточнені позовні вимоги судом задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved