Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 20.05.2025, через електронний суд надійшов позов від [PERSON] , подану через представника адвоката Калачова Павла Андрійовича, заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Таїровської селищної ради, про встановлення факту перебування дітей на утриманні батька, а саме: встановити факт перебування на утриманні заявника малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та двох неповнолітніх дітей дружини - [PERSON] від першого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що 03.10.2018 між ним та [PERSON] укладений шлюб. З [PERSON] мають спільну дитині [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] від першого шлюбу має двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Більше семи років вони з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми проживають разом, він утримує свою родину, яка має статус багатодітної сім`ї. Дружина заявника зайнята доглядом та вихованням дітей, отже він є єдиним, у кого в родині є постійний дохід, за рахунок якого він повністю утримує як дружину, так і трьох неповнолітніх дітей. Колишній чоловік його дружини та батько двох дітей від першого шлюбу [PERSON] , вже понад 8 років не проживає на території України, а також не приймає ніякої участі у вихованні, а також в утриманні дітей. У Заяві заявник зазначив про наявність свідків, які можуть підтвердити спільне проживання родини з трьома неповнолітніми дітьми, про відсутність викликів поліції з приводу домашнього насильства, та які можуть надати характеристику заявнику. Також зазначив, що одним із документів, що надаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до норм ст. 315 ЦПК України. Таким чином вважає, що факт перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного може бути встановлений рішенням суду за ст. 315 ЦПК України. Метою встановлення факту перебування на моєму утриманні трьох дітей віком до 18 років є подальше одержання спадщини дітьми, призначення пенсії (у разі втрати годувальника), а також отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А. Ухвалою судді від 13.06.2025 заяву залишено без руху та надано заявнику 5-денний строк для усунення недоліків: надати квитанцію про доплату судового збору у розмірі 968,96 гривень, залучити до участі у справі зацікавлену особу [INFO] , надати суду відомості чи є позивач військовозобов`язаним чи проходить військову службу за мобілізацією або перебуває в резерві. 16 червня 2025 року представник заявника на виконання вимог ухвали про залишення без руху, надав суду заяву на усунення недоліків в якій конкретизував вимоги заяви, квитанцію про доплату судового збору у сумі 968,96 гривень та надала заяву в якій зазначила у якості іншої особи: [INFO] . Ухвалою судді від 31.01.2025 провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. У судове\~засідання представники\~заінтересованих осіб:Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, [INFO] не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань від заінтересованих осіб не надійшло, письмові пояснення до суду від їх представників також не надійшли. Заявник у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, щодо виклику свідків не вважав за доцільне їх викликати. Висловив бажання розглядати справу за відсутності свого представника адвоката [PERSON] . Пояснив суду, що наразі як військовозобов`язаний має бронювання від призову під час мобілізації, водночас під час спілкування з працівниками РТЦК йому повідомили, що він може отримати відстрочку від мобілізації на підставі рішення суду про встановлення факту утримання дітей, з якими проживає. Також зазначив, що в основному дохід у сім`ї отримує він, на дітей відкриті карткові рахунки, які поповнюються ним та його дружиною [PERSON] . Будь-яку допомогу, у тому числі матеріальну, двоє дітей його дружини від першого шлюбу від їх біологічного батька не отримують, родину утримує він. Також вказав, що законодавець передбачив встановлення факту утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку на підставі статті 315 ЦПК України, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. Таким чином, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку. Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає встановлення такого факту в судовому порядку. Заінтересована особа [PERSON] підтримала вимоги, заявлені [PERSON] у заяві про встановлення факту утримання дітей, та надала пояснення у судовому засіданні, під час яких зазначила, що дійсно заявник утримує родину, піклується про їх спільну дитину та двох її дітей від першого шлюбу, бере участь у їх отриманні, вона не працює, отримує лише соціальні виплати, водночас розмір доходів [PERSON] перевищують її, що надає йому змогу утримувати родину та дітей. Біологічний батько двох дітей більш 10 років проживає окремо, та у 2017 році виїхав за кордон та проживає на території іншої держави, будь-яким чином не бере участі у їх вихованні та утриманні, питання щодо позбавлення його батьківський прав вона не порушувала, оскільки не вважає це за необхідне. Про стягнення аліментів зверталась до суду ще у 2014 році до розірвання шлюбу, має рішення суду про стягнення аліментів, однак до органів виконавчої служби з примусового виконання цього рішення не зверталась. Суду повідомила, що про звернення [PERSON] до суду з заявою про встановлення факту утримання дітей біологічному батьку не відомо, вона йому не повідомляла. З доньками [PERSON] інколи спілкується. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України). Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Суд встановив, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 у справі № 520/8781/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, [PERSON] поновлене дівоче прізвище [PERSON] . Дослідженням вказаного рішення суду встановлено, що питання про стягнення аліментів та/або місця проживання дітей судом не вирішувалось. 03.10.2018 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2004. Прізвище [PERSON] після укладання шлюбу не змінювала. Від вказаного шлюбу подружжя має одну спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.08.2019. Згідно з Довідкою тимчасово за відсутності посвідчень про те, що родина перебуває на обліку багатодітних сімей в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради від 16.09.2019 № 101, сім`я заявника перебуває на обліку багатодітних осіб, відповідно до якої вказана мати [PERSON] , батько [PERSON] , діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що біологічний батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] [PERSON] батьківських прав стосно них не позбавлявся. Матеріали справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не містять, як і докази щодо їх сплати батьком. Оцінка та мотиви суду При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) зазначено, що «з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батьків дитини. Доведення факту перебування дітей на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. У справі, яка розглядається, заявник просить установити факт виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, а також зачіпати права, обов`язки та інтереси біологічного батька дітей. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. Отже, вказана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків (біологічного батька) у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене [PERSON] у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року справа № 551/812/23 (провадження № 61-9313св24) зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви [PERSON] , суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини небіологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене заявником [PERSON] у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини [PERSON] - [PERSON] та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що: «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. […] Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права». У справі, що розглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є його падчерками та мають рідного батька [PERSON] . Метою встановлення факту заявник визначив, у тому числі, отримання права на відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з утриманням трьох дітей. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка/падчерки вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. У вказаній справі суд вбачає спір про право - зокрема, спір щодо участі батьків у вихованні та утриманні дитини та/або ухилення від такої участі, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Таким чином, зазначені у заяві [PERSON] обставини щодо утримання ним дитини дружини від попереднього шлюбу можуть доводитися при вирішенні справи в порядку цивільного судочинства, але не окремого, а позовного провадження, як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. Відтак, заява про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed