Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послалась на те, що 6.09.2019 відповідач, яка є її рідною донькою, маючи нотаріальну довіреність на розпорядження майном позивача, реєстровий номер 2053 відчужила 17/25 домолодіння по [ADDRESS] . В порушення вимог закону та змісту довіреності донька не передала позивачу гроші, отримані від продажу майна. Натомість, 09.09.2019 відповідач, скориставшись юридичною необізнаністю матері, придбала на спірні кошти земельну ділянку із будинком не введеним в експлуатацію в ГО «Авангард-2» Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] , оформивши право власності на ділянку на себе. Позивач стверджувала, що за змістом договору купівлі-продажу від 06.09.2019 донькою від продажу за довіреністю отримані 537 821 грн. 52 коп., а фактично 54\~500 доларів США. Спірні кошти позивач вважала безпідставно набутим майном та просила в порядку ст. 1212 ЦК стягнути їх на її користь. Окрім задоволення позовних вимог позивач вважала можливим присудження судового збору. Ухвалою суду явка сторін для надання ними пояснень по суті спору була визнана обов`язковою. Ухвала суду виконана сторонами. Так, позивач в процесі розгляду справи позов підтримала. Відповідач заперечувала\~проти задоволення\~позову та\~стверджувала,\~що в\~2019\~році на\~сімейній нараді\~ було\~прийнято рішення\~продати будинок\~по [ADDRESS] ,\~власником якого\~була позивач\~та придбати\~інший будинок\~для всієї\~сім`ї.\~ Позивач\~сама запропонувала\~при придбанні\~нового майна,\~здійснити оформлення\~права власності\~на відповідача.\~Так,довіреністю від 20.08.2019, реєстровий номер 2053 мати уповноважила відповідача розпоряджатись всім її майном. За договором від 06.09.2019 відповідач як представник позивача передала у власність [PERSON] 17/25 домолодіння по [ADDRESS] , фактично отримавши за продаж будинку 54\~500 доларів США. Вказані кошти матері передані не були. 09.09.2019 відповідач придбала на спірні кошти земельну ділянку із будинком в ГО «Авангард-2» Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] , оформивши право власності на земельну ділянку на себе. Вся сім`я переїхала до нового будинку. В березні 2020 мати проходила лікування в психіатричній лікарні, виписавшись з якої повертатись додому відмовилась. В процесі розгляду справи відповідачем також заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності. Позивач в судових засіданнях стверджувала, що жодної домовленості про право доньки не повертати отримані від продажу її майна кошти між сторонами не існувало, як і згоди позивача на оформлення нової земельної ділянки із будинком на відповідача. Спірна довіреність була видана відповідачу для правильного та ефективного ведення справ позивача, а не вирішення за рахунок позивача своїх матеріальних забаганок. Позивач наполягала на тому, що не мала на меті залишитись і без свого будинку як єдиного житла і без грошей від його продажу. Тимчасове перебування у новому помешкання доньки, яке призвело до спроби суїциду позивача в березні 2020 року, позивач пояснила суду як вимушений захід аби не залишитись на вулиці. Третя особа [PERSON] (власник 17/25 домолодіння по [ADDRESS] ) в судові засідання не з`явилась, пояснень по суті спору не надала. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, позов підлягає задоволенню з наступних підстав : Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В порядку ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України). Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Видача довіреності є одностороннім правочином, і порядок її посвідчення підпорядковуються правилам ЦК, що стосуються правочинів взагалі. Основні правила видачі довіреності викладені також у Законі України «Про нотаріат». 25.03.2024 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 458/229/18, провадження № 61-5932сво22 (ЄДРСРУ № 118109072) досліджував питання щодо представництва по довіреності, а також повноваження довірителя та права і обов`язки повіреного. Так, суд констатував «що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Повірений зобов`язаний, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006 ЦК України). З урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва; У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України». Судом встановлено, що 20.08.2019 позивач [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю реєстровий номер 2053 уповноважила відповідача Заплаву К.М. розпоряджатись на умовах за її розсудом всім майном позивача та тим майном, яке буде придбано у майбутньому. За змістом довіреності вона була видана відповідачу для правильного та ефективного ведення справ позивача, в інтересах останньої. За договором купівлі-продажу від 06.09.2019 відповідач як представник позивача передала у власність третьої особи [PERSON] власність позивача - 17/25 домолодіння по [ADDRESS] . Договір нотаріально посвідчений, реєстровий номер 1897, є чинним. За договором майно позивача відчужено за 537\~821 грн. 52 коп. Відповідач визнала в судовому засіданні, що фактично отримала за спірним договором 54\~500 доларів США, вказані кошти матері не передала та придбала земельну ділянку в ГО «Авангард -2» Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] із будинком, який не введений в експлуатацію. Право власності на земельну ділянку відповідач оформила на себе. Посилання відповідача про домовленість між сторонами на оформлення цього майна саме на відповідача є голослівними, суперечать юридичному змісту представництва. При вирішенні спору суд враховує, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів), від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України). Так, суд погоджується із доводами позивача, що в порушення вимог закону, мети правовідношення представництва i його юридичному змісту, отримані відповідачем кошти від продажу за довіреністю 17/25 домолодіння по [ADDRESS] , власником яких була позивач (довіритель) є безпідставно набутими відповідачем. Факт тимчасового проживання позивача в будинку в ГО «Авангард-2» Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] за відсутності іншого житла вищевстановлених судом обставин не спростовує. При визначені розміру стягнення суд виходить з визнання відповідачем фактичного отримання нею за договором купівлі-продажу майна позивача 54\~500 доларів США. Сумнівів щодо достовірності таких обставин або в добровільності їх визнання відповідачем не вбачається. Стягнення коштів в валюті не суперечить засадам ЦК України. Такий спосіб захисту порушеного права є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства. Встановивши порушене право позивача, суд не погоджується із клопотанням відповідача про застосування судом строку позовної давності, яким захищається порушене право, оскільки : Договір купівлі-продажу, за яким відповідач від імені матері відчужила її майно та негайно не повернула кошти від продажу був укладений 06.09.2019. До суду за захистом порушеного права позивач звернулась 31.10.2022. За статтею 257 ЦК України таким строком мало бути 07.09.2022. Поряд із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України та строки визначені ГК України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Одночасно з «карантинними» нормами було продовжено строки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX». Так, позивачем дотриманий строк звернення до суду за захистом порушеного права. Судовий збір підлягає присудженню на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved