Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом. У позовній заяві просить зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати\~\~йому заробітну плату за період з 01.01.2022 по 14.03.2023, пропорційно до відпрацьованого часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити йому різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Позов мотивовано тим, що позивач з 31.01.1999 по 02.06.2025 працював лікарем-хірургом Бершадської міжрайонної медико-соціальної експертизи Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, та отримував заробітну плату, З 01.01.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», згідно\~якої розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам\~закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності\~за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду\~оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 грн. лікарям (крім лікарів - інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я. Відповідач належить до державної форми власності, проте вказана постанова ним не застосована та підвищення заробітної плати не відбулось. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 48) Представник третьої особи Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави для застосування до відповідача положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». (а.с.58-60) Представник третьої особи Вінницької обласної ради подав вступне слово, в якому зазначив, що оскільки відповідач є закладом охорони здоров`я комунальної форми власності, а позивач обіймав там посаду лікаря-хірурга, посилання третьої особи Департаменту фінансів Вінницької ОДА на тимчасову відсутність у відповідача ліцензії на медичну практику для невиплати заробітної плати у визначеному постановою розмірі є необгрунтованими та не можуть бути взяті до уваги. Матеріали справи не містять жодних доказів існування обставин, які б надавали підстави для зменшення розміру заробітної плати позивача, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. (а.с.93-94) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі Вінницьку обласну військову адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. (а.с.106) Представник Вінницької обласної державної адміністрації подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, аналогічних викладеним в письмових поясненнях Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації. (а.с.114-115) Представник позивача [PERSON] адвокат Балинський Б.В. подав письмові пояснення, в яких просив задовольнити позовні вимоги. (а.с.149-150) Представник відповідача Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необгрунтованості. Надав пояснення, аналогічні поясненням Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницької обласної державної адміністрації. (а.с.154-156) Позивач [PERSON] та його представник адвокат Балинський Б.В. в судове засідання не з`явились, проте представник позивача в письмових поясненнях від 07.10.2025 просив розгляд справи провести у їх відсутність. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, голови комісії з припинення або ліквідатор Коцюбинської О.М. адвокат Безрученко Д.П. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник третіх осіб Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницької обласної військової адміністрації адвокат Годованюк А.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необгрунтованості та безпідставності. Представник заінтересованої особи Вінницької обласної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність,\~кожного\~доказу\~окремо,\~а\~також\~достатність\~і\~взаємний\~зв`язок\~доказів\~у\~їх\~сукупності,\~суд\~дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , останній 12.06.2002 переведений на посаду лікаря-хірурга Бершадської м/р МСЕК, і 02.06.2025 звільнений у зв`язку з реорганізацією шляхом скорочення чисельності та штату на підставі КЗпП. (а.с.9-11) Згідно з п.1.3, 1.4 статуту Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженого рішенням 14 сесії Вінницької обласної ради 8 скликання №279 від 26.11.2021, центр є закладом охорони здоров`я та є об`єктом права спільної власності територіальних громад селищ, міст області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада. (а.с.19-30) Аналогічне положення міститься в п.1.3, 1.4 Статуту Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженого рішенням 16 сесії Вінницької обласної ради 8 скликання №493 від 27.01.2023. (а.с.31-37) Відповідно до копії довідки про доходи №393 виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи 27.06.2025 позивач дійсно працював у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи на посаді - лікар-хірург та за період з 01.01.2022 по 14.03.2023 його дохід становив 161\~335,08 грн. (а.с. 7) При цьому, з копії довідки про доходи №392 виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи 27.06.2025 вбачається, що у разі розрахунку заробітної плати позивача з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» його дохід за вказаний період становив би 280\~987,17 грн. (а.с.8) 31.01.2022 первинна профспілкова організація Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи звернулась до керівника Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи з поданням №13 про усунення порушень законодавства про працю та колективного договору у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи, в якому вимагала, зокрема, підвищити з 01.01.2022 працівникам заробітну плату відповідно до постанови КМУ від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». (а.с. 12-16) 23.02.2022 Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи надав відповідь за №161 на вказане вище подання, в якій зазначено, що відповідач не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій. Станом на 16.02.2022 за січень місяць 2022 року виплачена заробітна плата згідно затвердженої тарифікації та відповідно до фінансування. На виконання постанови КМУ від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» адміністрація звернулася до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання даної постанови. Проводиться робота щодо поновлення ліцензії на господарську діяльність з медичної практики. Центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. (а.с. 17-18) Відповідно до ч. 1 ст.3КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 51 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі\~ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структуру заробітної плати відповідно до статті 2 Закону складають основна заробітна плата, додаткове заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 4\~статті 97 КЗпП України,\~роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 98 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Аналогічну норму містить\~ст. 13 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. 1, 2\~ст. 8 Закону України «Про оплату праці»,\~держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього\~Закону. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Крім того, відповідно до п. «ж» ч. 1\~ст. 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»\~медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України 12.01.2022 №2 про\~«Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорон издоров`я», розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13 500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Вищевказана\~Постанова\~набрала чинності 13.01.2022 та застосовується з 01.01.2022. Пунктом 15 частини першої статті\~7\~та частиною першою статті\~9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»\~встановлено, що медична практика підлягає ліцензуванню та ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її отримання\~відповідати ліцензійним умовам. Посилання представника третіх осіб Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницької обласної військової адміністрації адвоката Годованюка А.О. на те, що положення\~постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2\~про «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» можуть застосовуватися лише до тих медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики суд до уваги не бере, оскільки зазначена постанова КМУ таких застережень не містить, а її норми поширюються на медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. Суд звертає увагу на те, що дана Постанова є нормативно-правовим актом, встановлює державну гарантію мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності до числа яких відносить у тому числі лікарів, і що її недотримання роботодавцем є протиправним порушенням прав таких працівників. У відповідності до\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством, відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про оплату праці». У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11-555заі18), із посиланням на положення ст. ст.\~1,\~8,\~92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Судом встановлено, що позивач працював на посаді лікаря-хірурга у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи, який є медичним закладом комунальної форми власності. Таким чином, відповідач зобов`язаний був нараховувати\~\~позивачу заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Щодо посилань представників відповідача та третіх осіб на роз`яснення МОЗ, то суд зауважує, що листи Міністерства охорони здоров`я України не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не встановлюють нових правових норм, про що також зазначено у відповідному листі. Посилання на те, що положення\~постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2\~про «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» можуть застосовуватися лише до тих медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, суд до уваги не бере, оскільки наявність або відсутність відповідної ліцензії не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із обов`язком роботодавця здійснювати гарантовану державою оплату праці. Крім цього, зазначена постанова КМУ таких застережень не містить. Так, заклад охорони здоров`я, у відповідності до положень ч. 1\~ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Отже, виходячи із положень чинного законодавства України та положень Статуту відповідача, зокрема п. 3.3., наявність або відсутність відповідної ліцензії вказує лише на можливість здійснення певної господарської діяльності медичним закладом. Таким чином, з огляду викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, та Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи зобов`язаний нарахувати\~\~позивачу заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити йому різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою відповідно до вказаної постанови. Згідно\~ст. 233 ч. 1 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно дост.233ч.2 КЗпП України\~(у ред., чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із\~Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, ч.1 і ч.2 ст.233 КЗпП України\~в редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Отже, до 19.07.2022\~КЗпП України\~не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч. 1ст. 233 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Надаючи тлумачення\~ст. 58 Конституції України, у рішенні від 09.02.1999 за №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений\~ст. 58 ч. 1 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення). Наведене дає суду підстави для висновку, що по 19.07.2022 право звернення позивача до суду із позовом про стягнення заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 не був обмежений будь-яким строком, а тому у цій справі підлягає застосування нормаст.233 ч.2 КЗпП України\~у ред. до змін, внесених\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас, щодо вимоги про зобов`язання Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи нарахувати\~\~позивачу заробітну плату за період з 20.07.2022 по 19.07.2022 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 21.07.2025, (а.с.1) тобто з пропуском строку, визначеного ч.1 і ч.2 ст.233 КЗпП України\~з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022. Отже, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, в задоволенні вимоги про зобов`язання Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи нарахувати\~\~позивачу заробітну плату за період з 20.07.2022 по 19.07.2022 слід відмовити. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме: зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати\~\~ [PERSON] заробітну плату за період з 01.01.2022 по 19.07.2022, пропорційно до відпрацьованого часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити йому різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Враховуючи, що позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial