Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 02 липня 2025 року [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка) звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач) предметом якої є: стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2025 до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.02.2007. Наразі позивачка разом з донькою проживають за адресою: [ADDRESS] , де їх донька навчається в XLIIIL Загальноосвітньому ліцеї ім. Казимира, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. 1.2.заперечень відповідача Відповідач пропозицію Індустріального районного суду м. Харкова, викладену в ухвалі від 09.07.2025 щодо подання відзиву на позов не використав, не скористався й процесуальним правом спростувати наведені позивачем аргументи та доводи у позовній заяві. 2.заяви, клопотання 23.07.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Бєлінського Олексія Вікторовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1277039 від 23.07.2025, надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника (а.с. 19-21). 23.07.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло повідомлення № 84822 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (а.с. 22). 02 жовтня 2025 року адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Бєлінського Олексія Вікторовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1277039 від 23.07.2025, надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти винесення судом заочного рішення (а.с. 37-41). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 02.07.2025 справа № 644/5960/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 14). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 09.07.2025 судом сформовано довідку про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова, згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 09.07.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/5960/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 16-17). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, матеріали справи містять заяву, у якій просять суд здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с. 37). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу [PERSON] , про виклик в судові засідання призначені на 24.07.2025, 20.08.2025, 02.10.2025 надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] , згідно з інформацією зазначеною у позовній заяві (а.с. 1) та довідці з Реєстру територіальної громади м. Харкова (а.с. 15). Рекомендовані повідомлення про виклик [PERSON] на 24.07.2025 повернулося до суду, як не отримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення - «за закінченням строку зберігання» (а.с. 31-32), така довідка поштового відділення вважається неналежним повідомленням сторони про дату судового розгляду, та «адресат відсутній за вказаною адресою» на виклик суду 02.10.2025 (а.с. 35-36), що є належним повідомленням згідно вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09.08.12019 у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заразом, відповідач повідомлявся про виклик у судове засідання, призначене на 20.08.2025, телефонограмою від 24.07.2025 на номер мобільного зв`язку [NUMBER] (а.с. 26), а також СМС-повідомленням у судове засідання, призначене на 02.10.2025 об 11 год 00 хв, що підтверджується його доставленням 30.08.2025 за номером мобільного зв`язку [PERSON] [NUMBER] (а.с. 28а) відповідно до положень ст.128 ЦПК України. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст. 1 ЦПК, ст. 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів, про що суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на те, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд за згодою представника позивача, розглядає справу за відсутності відповідача та, згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 02.10.2025 (а.с. 43-44) зі згоди представника позивачки (а.с. 37), прийнято рішення про заочний розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину, зокрема щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. [INFO] народилася [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 07.02.2007 зроблено відповідний актовий запис за № 60, батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.02.2007 Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 2). Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19.06.2025 шлюб, укладений між [PERSON] та до [PERSON] , зареєстрований 23 червня 2006 року у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №244 - розірвано (а.с. 9-11). Відповідно до довідки, виданої XLIIIL Загальноосвітнім ліцеєм ім. Казимира Великого від 16.05.2025, засвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. зареєстровано в реєстрі за № 3236, 3237 від 25.06.2025, якою підтверджено, що [PERSON] народилася [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] , є ученицею 3а класу у 2024/2025 навчального року. Учениця навчається у XLIIIL Загальноосвітньому ліцеї ім. Казимира з 01.09.2022 (а.с. 4-5). За інформацією з довідки від 30.06.2025, засвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. зареєстровано в реєстрі за № 3362, 3363, 3237 від 25.06.2025, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , працює у Товариство з обмеженою відповідальністю - Повне товариство з 04.04.2024 на невизначений термін на посаді [PERSON] (а.с. 7-8). 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4ст. 10 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991) Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Основні засади правовідносини, пов`язаних із стягненням аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а також їхні права та обов`язки, регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Статтею 51 Конституції України, яка кореспондує ч. 1 ст. 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За приписами ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За правилами ч. 3 ст. 199 СК України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписом ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 6. Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Матеріалами справи знаходить своє підтвердження той факт, що повнолітня донька відповідача [PERSON] є ученицею 3а класу в XLIIIL Загальноосвітньому ліцеї ім. Казимира, та фактично перебуває на утриманні [PERSON] . Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Наведені обставини підтверджують порушені права позивачки та підлягають поновленню шляхом задоволення позову, оскільки [PERSON] , як і позивачка зобов`язаний утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття та забезпечувати потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, за наявності можливості надавати таку допомогу. При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Судом не встановлено обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати повнолітнього сина на період його навчання, не надано відповідних доказів, тому суд дійшов висновку про наявність передбачених ст. 199 СК України підстав для виникнення у відповідача обов`язку на участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. Отже, суд обґрунтовано дійшов переконання про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, на час його навчання в XLIIIL Загальноосвітньому ліцеї ім. Казимира, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 02 липня 2025 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, за умови, що донька буде продовжувати навчання. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі відповідно до вимог ч. 2 ст. 199 СК України, право на її утримання припиняється. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що [PERSON] навчається у навчальному закладі, відомостей щодо наявності на утриманні відповідача неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суду не надано. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2025 до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів починаючи з 31.01.2025 задоволенню не підлягає, заразом суд звертає увагу, що днем подання заяви вважається 02.07.2025 згідно з вхідним реєстраційним номером Індустріального районного суду м. Харкова (а.с. 1) та протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями (а.с. 14), отже позовна заява підлягає частковому задоволенню, зокрема стягненню з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця починаючи з 02.07.2025 і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23-х річного віку. 7. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1, 2 ст.141 ЦПК). При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати на підставі п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідач на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, отже в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial