Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить визнати [PERSON] наймачем квартири, змінити договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , вказавши [PERSON] наймачем квартири. Зобов`язати Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради внести зміни до договору найму житлового приміщення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , щодо наймача квартири, вказавши наймачем квартири [PERSON] . Вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 13,4 кв.м. Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів міста Одеси від 16.05.1994 року було видано ордер на житлове приміщення №39А Серії ІР [PERSON] , сім`ї з двох людей на право зайняття житлового приміщення загальною площею 22,0 кв. м., що знахожиться за адресою: [ADDRESS] , яка по відношенню до позивача була матір`ю чоловіка [PERSON] [INFO] мати чоловіка [PERSON] , [PERSON] , померла, даний факт підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії № [NUMBER] від 02.02.2006 року. В квартирі продовжив проживати її рідний син [PERSON] . Відповідно розпорядження голови Малиновської райадміністрації №378/01-06 від 05.07.2007 року [PERSON] запропонували відкрити особовий рахунок на найману ним житлову площу, яка складається з однієї кімнати, площею 13,67 кв. м. та коридору 8,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для укладання договору найму на цю житлову площу. Таким чином, згідно з чинним, на той час законодавством, [PERSON] став законним наймачем житлового приміщення площею 13,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Всі комунальні рахунки стосовно даної квартири оформив на себе. З 2003 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] . З 23 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 23.10.2018 року. Проживаючи в даній квартирі, вони з першогодня вселення до неї сплачували комунальні та всі інші витрати, пов`язані з її утриманням, зберігали у ній свої речі. До моменту смерті [PERSON] постійно робив поточні та капітальні ремонти та утримував квартиру в належному стані. Підтвердженням постійного та безперервного користування квартирою є акти та договори. [INFO] чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2022року. Після смерті чоловіка, позивачка володіє квартирою відкрито, ніяких дій для приховування факту проживання у цій квартирі [PERSON] не здійнює, усі сусіди з [PERSON] знайомі та можуть підтвердити факт її проживання у вказаній квартирі. Позивач з чоловіком не встигли приватизувати квартиру, тому наразі вона відноситьсядо комунальної власності. З метою законного оформлення проживання позивача у вказаній квартирі, позивачка звернулася до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою, в якій просила укласти договір найму квартири. Проте, 26 грудня 2023 року на вказану заяву отримала відмову №Д-2468, яка була вмотивована тим, що при вселенні у вказану квартиру, не було дотримано встановленого порядку ( [PERSON] не була зареєстрована за даною адресою), підстави для укладення договору найму на ім`я [PERSON] відсутні. Коли чоловік позивачки був живий, то не стало питання про те, аби зареєструватися у вказаній квартирі, оскільки фактично й так там проживала, робила ремонт разом з чоловіком та сплачували комунальні послуги. Від представника відповідача надійшов відзив на позовн заяву, в якому вона просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. При цьому зазначає, що позивачем не були дотримані вимоги чинного законодавства при вселенні, так як вона зареєстрована за іншою адресою, а саме по [ADDRESS] , що унеможливлює укладання договору найму. Ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] був виданий на ім`я [PERSON] , після смерті якої, її сином [PERSON] не були внесені зміни у договір найму, що передбачено чинним законодавством. Згідно із довідки №155 від 21.11.2024 року, наданої завідуючим сектору обліку та розподілу житла Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради позивач по справі на квартирному та кооперативному обліку не перебуває. Відповідач вважає, що позивачки не має підстав для користування та проживання в квартирі [ADDRESS] , так як єдиною підставою для вселення відповідно до ст. 58 ЖК є ордер, який видається органом місцевого самоврядування. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. Від представника надійшла заява про слухання справи у його відсутності, наполягав на задоволені позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про слухання справи сповіщена належним чином та своєчасно. Надала заяву про слухання прави у її відсутності. Просила в задоволені позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 13,4 кв.м. Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів міста Одеси від 16.05.1994 року було видано ордер на житлове приміщення №39А Серії ІР [PERSON] , сім`ї з двох людей на право зайняття житлового приміщення загальною площею 22,0 кв. м., що знахожиться за адресою: [ADDRESS] , яка по відношенню до позивача була матір`ю чоловіка [PERSON] . [INFO] мати чоловіка [PERSON] , [PERSON] , померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії № [NUMBER] від 02.02.2006 року. В квартирі продовжив проживати її рідний син [PERSON] . Відповідно розпорядження голови Малиновської райадміністрації №378/01-06 від 05.07.2007 року [PERSON] запропонували відкрити особовий рахунок на найману ним житлову площу, яка складається з однієї кімнати, площею 13,67 кв. м. та коридору 8,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для укладання договору найму на цю житлову площу. З 2003 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] . З 23 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 23.10.2018 року. Підтвердженням постійного та безперервного користування квартирою є акти та договори. Крім того, зазначений факт підтверджується письмовими поясненнями свідків та сусідів позивачки. [INFO] чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2022року. Після смерті чоловіка, позивачка володіє квартирою відкрито, ніяких дій для приховування факту проживання у цій квартирі [PERSON] не здійнює. З метою законного оформлення проживання позивача у вказаній квартирі, позивачка звернулася до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою, в якій просила укласти договір найму квартири. Проте, 26 грудня 2023 року на вказану заяву отримала відмову №Д-2468, яка була вмотивована тим, що при вселенні у вказану квартиру, не було дотримано встановленого порядку ( [PERSON] не була зареєстрована за даною адресою), підстави для укладення договору найму на ім`я [PERSON] відсутні Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК України. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Матеріали справи не містять доказів, що позивач протиправно вселилась у спірне житлове приміщення. За змістом статті 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Згідно з ч.1 ст. 104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді окремого ізольованого житлового приміщення. Наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять, що позивач законно вселилась у спірне житлове приміщення, тривалий час проживала з наймачем квартири [PERSON] до його смерті, продовжила там проживати після цього. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному об`ємі. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved