Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

08.05.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви, у якій позивач просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 28 789,98 грн та моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.10.2024 року водій [PERSON] о 18:20 год. в м. Києві, вул. Мельниченка, 13, керуючи автомобілем марки «Volvo XC90», реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком руху на розворот не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по вул. Мельниченка, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій [PERSON] порушив вимоги п.10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністратвиного правопорушення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volvo XC90», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.11.2023 року №21783678, а тому з метою отримання відшкодування задвних збитків позивач звернувся до вищевказаної страхової компанії. В свою чергу відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу на загальну суму - 35 741.35 грн., проте позивач не погодилася з виплатою страхового відшкодування яка була здійснена відповідачем, оскільки така виплата не відповідає дійсності, а тому нею було провдено експертно-товарознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно якого матеріальний збиток завданий позивачу внаслідок ДТП складає у розмірі - 64 511.33 грн. Тобто відповідач не доплатив позивачу страхового відшкодування яке виразилось у матеріальному збитку у розмірі - 28 769.98 грн. Окрім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, у негативних емоціях, які пережила позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначена подія спричинила суттєві зміни у її житті, які полягають у порушені нормальних життєвих зав?язків, у зв?язку з неможливістю користуватися власним транспортним засобом. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 76). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 77). 21.05.2025 року від представника відповілача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, оскільки ТЗ ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] при ДТП був фізично знищеним і ремонт його є економічно не доцільним, а тому у даному страховому випадку розрахунок страхового відшкодування був зідйснений відповдіно до норм чинного законодаства, а саме різницею вартістю транспортного засобу у розмірі 63 479,33 грн та вартістю тарнспортного засобу після ДТП у розмірі 25 658,00 грн. Внаслідок чого, відповідач виплатив потерпілій особі суму страхового відшкодування у розмірі 29 824,85 грн та 14.02.2025 року у розмірі 7 996,48 грн. Отже, у разі фізичного знищення ТЗ потерпілому відшкодовується різниця між вартістю тарнспортного засобу до та після ДТП. Також позивач просить стягнути не доплачену суму страхового відшкодування у ромірі 28769.92 грн, проте з даною сумою відповдіач не погожується, оскільки страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 37821,33 грн, а не як стверджує позивач у розмірі 35 741,35 грн. була виплачена страховиком. Окрім цього, обгрунтовуючи позовні вимоти, позивач посилається на висновок експерта за розультатами проведення експертного транспорно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №292/24 від. 02.01.2025 року, де визначено вартість відновлювального ремонту з врахування зносу - (з ПДВ) - 64511,33 грн. Ціни на запасні частині взяті із ПДВ, це підтверджується Ремонтною калькуляцією №292/24 від 02.01.2025 року, наданою позивачем, а саме на останній сторінці вище зазначеної калькуляції зазначено, що ціни +20%, однак страховик не може нести більшу відповідальність ніж передбачена ст.ст. 22, 29, 36.2 ЗУ №1961-ІV. Представник відповідача додав, що на підставі ст. 1194 ЦК України, позивач не позбавлена права звернутися до особи, відповідальної за вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він теж є матеріально відповідальним за завданий збиток. Щодо моральної шкоди, представник відповідача заперечував проти вказаної позовної вимоги з підстав відсутності підтвердження понесених витрат на лікування здоров`я позивача в результаті ДТП, тому заявлені вимоги є безпідставними. Щодо відшкодування витрат на проведення звіту у розмірі 5 000,00 грн, представник відповідача зазначив, що 12.11.2024 року НАСК «Оранта» був складений протокол огляду та на основі якого та додаткового протоколу огляду проведеного звіту визначення вартості відновлювального ремонту, а тому правових підстав відшкодування вказаних витрат на проведення експертизи позивачем не має. Щодо сплати на діагностику автомобіля згідно акту виконаних робіт у розмірі 400,00 грн та сплати за діагностику підвіски автомобіля у розмірі 600,00 грн відповідач заперечує, оскільки страховик відшкодовує оцінену згідно законодавства шкоду завдану транспортним засобом, ніякою нормою Закону не передбачено відшкодування страховиком шкоди (а.с. 78-81). 23.05.2025 року відповідач подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченню норм чинного законодавства (а.с. 132-135). 29.05.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що підстав для стягнення заявлених позовних вимог з НАСК «Оранта» відсутні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 26.10.2024 року о 18:20 год. в м. Києві, вул. Мельниченка, 13, керуючи автомобілем марки «Volvo XC90», реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком руху на розворот не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по вул. Мельниченка, при ДТІ автомобілі отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями водій [PERSON] порушив вимоги п.10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпА. Постановою Святошинського районного суду м. Києва 18.11.2025 року [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн (а.с. 8). За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 02.01.2025 року на замовлення [PERSON] , судовим експертом Коваль І.М. складено висновок експерта №292/24, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] становить 64 511,33 грн, вартість відновлювального ремонту становить 86 006,23 грн. Коефіцієнт фізичного зносу (Е) для складових КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років приймається рівним - 0,70. (а.с. 9-58). Також судом встановлено, що згідно приєднаної до матеріалів справи ремонтної калькуляції №292/24 від 02.01.2025 року ціни вказані із +20,00% ПДВ(а.с. 23-25). Згідно звіту №47028 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта» 14.02.2025 року, встановлено, що вартість збитків заподіяних ТЗ «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] становить 63 479,33 грн (а.с. 84-111). Згідно висновку вартості придатних залишків №47028/1 від 14.02.2025 року складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», встановлено, що вартість КТЗ у пошкодженому стані: Цс - ціна нової придатної складової 85 280,00 грн; Ез - коефіціенту фізичного зносу - 0,7000, згідно звіту №47028; В - вартість металобрухту складає 30% від загальної трудоємкості зняття/встановлення останніх 2 676,00 грн, вартість ТЗ «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] у пошкодженому стані становить 25 658,00 грн (а.с. 112-122). ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на рахунок позивача суму страхового відшкодування відповідно до платіжної інструкції №65141 від 28.11.2024 року у розмірі 29 824,85 грн та згідно платіжної інструкції 9374 від 14.02.2025 року у розмірі 7 996,48 грн, що загалом становить 37 821,33 грн (а.с. 123, 124). 26.12.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» надіслало на адресу позивача відповідь вих.№09-02-17/14679 на звернення [PERSON] щодо виплати страхового відкодування, де вказав, що строк експлуатації покшоджнггго КТЗ становить 12 років, то Е (коефіціент фізичного зносу) становить 70%, тому відповідно до розрахунку страхового відшкодування складає 27 784,85 грн без врахування значення Е складає 31 730,88 грн на підставі чого, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відкшдування у розмірі 29 824,85 (27 784,85 грн + 2 040,00 грн (евакуація). Також повідомив, що у разі надання актів виконаних робіт за станції обслуговування та документів, що підтверджують дійсні витрати на відновлювальний ремонт (квитанції, чеки), також ТЗ «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] на огляд представнику страховика, буде проведено аналіз та можливий перегляд страхового відшкодування по страховій справі №24-33-21255 (а.с. 69). Згідно акту виконаних робіт №В2061 ФОП [PERSON] , позивач сплатила 400,00 грн та відповідно до акту виконаних робіт №В2061 ФОП [PERSON] , позивач сплатила 600,00 грн та запчастини до ТЗ «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 72, 73). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Оскільки у цій справі спірним є питання відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, то визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд правильно керувався також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно пункту 2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Пунктом 7.17 Методики передбачено якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Відповідно до пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Тобто навіть при утилізації транспортного засобу залишаються придатні до подальшої експлуатації деякі агрегати, вузли, деталі які є справними і мають свою ціну та їх можна демонтувати і реалізувати для подальшої експлуатації. З цього випливає, що вартість придатних до експлуатації залишків - це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. Відповідно до пункту 7.20 Методики «вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування». Пошкоджені автомобілі при ДТП та деталі, які не можуть бути реалізовані, підлягають розрахунку в якості металобрухту (утилізаційна вартість). У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що неможливо задовольнити вимоги про відшкодування майнової шкоди з огляду на вартість автомобіля до ДТП з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача. Відповідно якщо відсутні докази, які доводять розмір утилізаційної вартості авто, суд позбавлений можливості встановити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуте з відповідача, і зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: «... за змістом статі 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...». Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19. В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, судом досліджено, що згідно звіту №47028 від 14.02.2025 року складеного на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63 479,33 грн, а відповідно до ремонтної калькуляції така сума становить 75 451,92 із врахуванням 20% ПДВ. Водночас, згідно звіту №292/24 від 02.01.2025 року складеного на замовлення позивача та ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 86 006,23 грн з урахуванням +20% ПДВ. Тобто, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] ., отже, ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, а відтак розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. ПАТ «НАСК «Оранта» розмір заподіяної шкоди було визначено як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП і він склав 37 821,33 (63 479,30 грн - 25 658,00 грн (вартість ТЗ після ДПТ)) що і було відшкодовано позивачу у повному обсязі відповідачем по справі. При цьому вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу (позивачу), суб`єктом оціночної діяльності була визначена як значення ринкової вартості автомобіля до ДТП, проте позивач вартість утилізації не вказала у позовній заяві з посиланням на відповідні докази, а також не заначила, чи є ремонт транспортного засобу економічно обґрунтованим, внаслідок чого наполягала на відшкодуванні йїх майнової шкоди у розмірі, яка перевищує ринкову вартість її транспортного засобу на момент ДТП, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди. Щодо відшкодування витрат на складання звіту у розмірі 5 000,00 грн, слід відмовити, виходячи з наступних обставин. Згідно ст. 34.2. Закону №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно ст. 34.3. Закону №1961-ІV Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). ПАТ «НАСК «Оранта» зазначило, що ним було направлено свого представника у 10 денний строк, оскільки 01.11.2024 року відповідачем було отримано повідомлення позивача про ДТП 26.10.2024 року та 12.11.2024 року складений протокол, а тому обчислення строку було здійснено у відповідності до ст.ст. 253, 254 ЦК України, оскільки заява подана 01.11.2024 року то обчислення строку буде з понеділка робочого дня, а останнім днем буде 15.11.2024 року. Після чого, 12.11.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» склало протокол огляду пошкодженого транспортного засобу, та на основі якого і додаткового огляду проведеного щодо визначення вартості відновлювального ремонту. Щодо відшкодування витрат на діагностику автомобіля на загальну суму 1 000,00 грн, слід зазначити. Згідно ст. 22.1. Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону №1961-ІV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, страховик відшкодовує шкоду, оцінену згідно вимог чинного законодавства заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, проте ніякою нормою Закону не передбачено відшкодування страховиком витрат на діагностику автомобіля, внаслідок чого, вказана вимога не підлягає до задоволення. Щодо вирішення спору в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). При визначенні компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Суд зазначає, що відносини між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який визначає випадки та підстави відшкодування страховиком моральної шкоди. Так, відповідно п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно зі ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Проте, судом не встановлений факт завдання шкоди здоров`ю позивача внаслідок ДТП, а тому відсутні підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин та відповідних норм законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed