Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

23.09.2025 року представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» Кузьменко М.В. звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. у справі №686/19509/25. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджуються належними доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги №01/25-СЦ від 01.04.2025 року, звіту про виконану роботу від 18.09.2025 року та платіжної інструкції від 19.09.2025 року, згідно з умовами яких визначено розмір витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 17.09.2025 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було прийнято заочне рішення у справі №686/19509/25, яким позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11880 грн. було задоволено у повному обсязі. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430\~цього Кодексу. Приписами частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.ч. 5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу надавалася правнича допомога у вказаній справі згідно з договором про правничої допомоги №01/25-СЦ від 01.04.2025 року. Згідно даних звіту про виконану роботу від 18.09.2025 року та платіжної інструкції від 19.09.2025 року вартість витрат на правничу допомогу становить 6000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial