Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Драбівської селищної ради Черкаської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Драбівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проживав з відповідачем як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, то реєстрація народження сина проводилась за спільною заявою батька та матері, якою визначено походження дитини згідно ст. 126 СК України. Позивач вказує, що у 2015 році [PERSON] вирішила покинути [PERSON] , а сина залишила з батьком. З того часу відповідач з позивачем не спілкуються, забрати дитину мати наміру не має. Зазначає, що з 2015 року відповідач з сином не спілкується, не приймає участі у його житті та вихованні. Утриманням дитини повністю займається батько, який без підтримки відповідача забезпечує дитину, дбає про його здоров`я, допомагає з навчанням та вирішує питання, які потребують участі обох батьків. Дитина проживає у спокійній обстановці, позивач сина підтримує і з батьком син вирішує питання, обговорює плани на майбутнє. Позивач вважає, що мати свідомо та умисно самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо участі у вихованні сина. Вказує, що за 10 років відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості у його подальшій долі, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. Мати не телефонує сину і він не отримує від матері жодного подарунку на день народження чи на свята. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 10.06.2025 провадження по справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. 01.07.2025 від позивача до суду надійшло клопотання про уточнення анкетних даних відповідача. Ухвалою суду від 01.07.2025 клопотання про уточнення анкетних даних відповідача задоволено та витребувано інформацію щодо актуальних анкетних даних відповідача. 21.07.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, де позивач в доповнення до заявлених вимог просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі частини усіх доходів відповідача. Ухвалою суду від 21.07.2025 уточнено анкетні дані відповідача та постановлено вважати правильним її прізвищем не [PERSON] , а [PERSON] та прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 27.08.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні 25.09.2025 представник позивача [PERSON] пояснив, що сторони по справі проживали без реєстрації шлюбу та у них народився син [PERSON] , реєстрацію народження якого проведено за спільною заявою батька та матері. У 2015 році відповідач покинула чоловіка та сина і з того часу з ними не спілкується, не бере участі у вихованні та утриманні сина, не надає подарунки, не відвідує з сином лікувальні заклади, не була у школі чи дитсадку. Вказав, що позивач вже більше 3 років перебуває у зареєстрованому шлюбі і дружина позивача вважає [PERSON] своїм сином. Зазначив, що цей позов необхідний для подальшого внутрішньо шлюбного усиновлення. Щодо того, що мати не бере участі у вихованні дитини, посилався на документи зі школи та пояснення свідків. Вказав, що позивач звертався до служби у справах дітей з заявою про позбавлення батьківських прав і було підготовлено відповідний висновок про доцільність такого позбавлення. Наголосив, що позивач з 2,5 років самостійно виховує дитину і син матір не пам`ятає, натомість дитину виховує нова дружина [PERSON] , яка хоче його усиновити. Просив задовольнити позов з метою захисту прав дитини та для того, щоб він розвивався у повноцінні сім`ї. Також просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі частки її доходу. Позивач [PERSON] пояснення представника підтримав. Вказав, що у 2015 році відповідач сказала, що поїхала на роботу до м. Київ та зникла, позивач її шукав. Родичі відповідача проживають у м. Севастополь, а всі їх спільні знайомі знаходяться у них в селі. Вказав, що відповідач з дитиною ніяк не контактує, ніколи нічого сину не передавала. Колись позивач показував сину фото відповідача, однак той ним не зацікавився. Вказав, що відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не чинив. У судове засідання відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) не з`явилась, відзиву на позов не надала, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином: шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення та оголошення про виклик особи, розміщеним на веб-порталі «Судова влада України», заяв та клопотань до суду не надсилала. У судовому засіданні представник третіх осіб Гайдай Л.Г. вказала, що відповідач має сина, але з 2015 року з ним не проживає. Батько створив сину всі умови. Мати участі у вихованні не бере, контактів з сином не підтримує, школу не відвідує. Рішенням виконавчого комітету Драбівської селищної ради визначено місце проживання дитини з батьком. Відповідним рішенням було визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача, яка нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання та не піклується про дитину. Тому вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі і такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11.08.1993 відділом ЗАГС виконкому Гагарінської райради м. Севастополя, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.05.2012, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що також відповідає даним Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00051395077 від 23.05.2025, де поряд з іншим, вказано, що відомості про батька записані відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Згідно даних відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 45 від 20.05.2025, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 25 від 07.02.2025 відповідно до відомостей, які містяться у реєстрі територіальної громади виконавчого комітету Драбівської селищної ради у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований гр. [PERSON] , разом з яким зареєстрований і проживає його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні. Мати, [PERSON] , 1993р.н., участі у вихованні сина не приймає, з травня 2015 року на території с. Перервинці не проживає, а з серпня 2018 року знята з реєстрації місця проживання згідно записів у погосподарській книзі № 3 за 2016-2020роки. Місце її перебування на даний час невідоме. Рішенням виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 105 від 13.06.2024 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] », вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Служби у справах дітей Драбівської селищної ради Черкаської області від 29.05.2025 за № 119/05-02 [PERSON] , житель с. Перервинці, сам виховує, здійснює догляд та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] з дитиною не проживає та не бере участі у її вихованні та утриманні. Згідно Довідки № 5 від 21.05.2025 Перервинцівської гімназії Драбівської селищної ради, [PERSON] , мати [PERSON] , з 2015 року не цікавиться навчанням своєї дитини, жодного разу не була присутня на батьківських зборах і по даний час не приймає жодної участі у навчанні їх спільного сина. Згідно характеристики № 46 від 20.05.2025 старости с. Перервинці, с. Козорізи Драбівської селищної ради Чекаської області, [PERSON] , житель [ADDRESS] , по місцю проживання характеризується позитивно, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, з сусідами підтримує добрі відносини. Згідно акту обстеження умов проживання від 27.05.2025, комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживають; [PERSON] , [INFO] , батько, [PERSON] , [INFO] , мати, [PERSON] , [INFO] , син (заявник), [PERSON] , [INFO] внук (син заявника). Умови проживання добрі, для дитини відведено окрему кімнату, в якій наявні меблі та спальне місце. Вихованням та утриманням дитини займається батько [PERSON] . Мати дитини [PERSON] більше 10 років не виходить на зв`язок, з дитиною не проживає та не бере участі у його вихованні. Батьку [PERSON] рекомендовано звернутись з позовом до суду про позбавлення батьківських прав матері дитини. Рішенням виконавчого комітету Драбівської селищної ради № 130 від 10.07.2025 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування Драбівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку органу опіки та піклування Драбівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Драбівської селищної ради від 10.07.2025 № 130, [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , у будинку створено всі умови для повноцінного виховання та розвитку дитини. [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, не проявляє батьківської уваги та турботи, контакту з педагогами школи не підтримує. 02.07.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Драбівської селищної ради було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (рішення комісії № 33 від 02.07.2023). [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків виховувати свою малолітню дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток. Враховуючи вкладене орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 164 СК України. Також у матеріалах справи наявні документи, що містять письмові пояснення [PERSON] від 21.05.2025, та [PERSON] (без розшифровки даних) від 19.05.2025. Дані пояснення не містять відомостей про їх адресата, повних відомостей про особу, що їх надала та жодним чином не завірені. Суд зазначає, що незважаючи на наявність вказаних письмових пояснень, такі докази як письмові пояснення свідків ст. 76 ЦПК України не передбачено. Згідно норм ЦПК свої покази свідок дає безпосередньо у суді, проте сторона позивача, яка подала вказані письмові пояснення, про виклик у судове засідання свідків та їх допит не клопотала. Суд не має можливості як встановити особу, яка надала пояснення, так і безпосередньо пересвідчитись у повноті та достовірності вказаних відомостей, тому не приймає дані документи до уваги. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Суд, проаналізувавши докази по справі, заслухавши думку сторони позивача та представника третіх осіб, вважає, що твердження сторони позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження, оскільки підкріплені належними і допустимими доказами, а жодних заперечень від сторони відповідача не надходило. Відповідач [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі в забезпеченні нормальних умов проживання та розвитку дитини, тому суд задовольняє заяву про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі усіх видів заробітку відповідача слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини», держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2,3 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку). Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позов у цій частині та стягує з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідачаале не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн. за позовною вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при подачі позову був звільнений позивач та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн., сплачений позивачем за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved