Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2019 р. між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 96783, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 4000 грн., строком на 18 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 р. між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 р. до договору факторингу № 01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 6 180 грн. з яких: 4000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 180 грн. прострочена заборгованість за процентами. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 96783 від 07.12.2019 р. у сумі 6 180 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.06.2025 року було відкрито спрощене провадження, з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без виклику сторін. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність відповідача. Крім того представником відповідача було надано до суду відзив відповідно до якого, представник просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Серед додатків до позовної заяви Позивач долучає індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №96783 від 07.12.2019 та додаток №1 до цього договору, а також вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором, виписку з особового рахунку, витяг з реєстру боржників, довідку про ідентифікацію, На думку Відповідача, вказані документи оформлені з суттєвими порушеннями, що ставлять під сумнів їх дійсність та унеможливлюють належну ідентифікацію особи, яка підписала такий договір. По-перше, сторона Позивача зазначає, що договір про надання фінансового кредиту ніби-то підписано зі сторони Відповідача із застосуванням електронного цифрового підпису. Разом з тим, з наданих документів неможливо провести належну ідентифікацію Відповідача, а формат ідентифікації, за яким кредитор, ніби-то, встановив особу Відповідача при підписанні - не відповідає нормам законодавства. В матеріалах справи ж не міститься доказів вчинення Відповідачем будь-якої з дій, що передбачені вище, які б свідчили про акцептування відповідної публічної пропозиції про надання кредиту, а отже твердження про укладення кредитного договору саме Відповідачем є сумнівним. Довідки, які додані до матеріалів справи, не можуть бути належним доказом ідентифікації Відповідача, оскільки: 1) Документ під назвою "виписка з особового рахунка за кредитним договором...." - є таким, що вводить Суд в оману, адже не є дійсною випискою по банківському рахунку Відповідача, куди, ніби-то, були перераховані кошти та видана, безпосередньо, Позивачем, що дозволяє ставити під сумнів її зміст. 2) Документ під назвою "довідка про ідентифікацію" сформований ТОВ "ЗАЙМЕР", а отже має інформацію довільного змісту, дійсність якої неможливо перевірити. При цьому, неможливо достовірно перевірити, що зазначений в цій довідці одноразовий ідентифікатор дійсно належить Відповідачу, як, наприклад, це можна зробити, якщо застосовано електронний ключ через сервіс Дія.Підпис. Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що саме Відповідач будь- яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, а також не містять підтвердження факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора. Крім того, у справі відсутні докази реєстрації саме Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача та ТОВ "Займер". Тому, представник відповідача вважає, що укладення договору саме Відповідачем є недоведеною та не підтверджена належними та допустимими доказами. По-друге, як вбачається з доданих документів, Договір про надання фінансового кредиту укладено з застосуванням факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи компанії ТОВ «ЗАЙМЕР». Відповідно до абз. 2 п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. На положення цього Закону Позивач неодноразово посилався в тексті позовної заяви, але ані Договір, ані Додаток не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме не містять письмової згоди сторін про застосування факсимільного відтворення підпису із зазначенням зразків відповідного аналогу. Те саме відноситься й до інших додатків до позовної заяви, які підписані факсимільним відтворенням підпису. Щодо стосується неправильного розрахунку процентів за користування кредитними коштами поза межею дії договору. Якщо навіть припустити про укладення такого кредитного договору, то заявлений Позивачем розмір заборгованості не відповідає його умовам. Так, Позивач просить стягнути заборгованість за сумою кредиту в розмірі с 4000,00 грн. та заборгованість за процентами в розмірі, що становить 2180.00 грн. Разом з тим, в положеннях Договору зазначено наступне: "1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 18 днів, тобто до 24-12-2019. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентноії ставки - фіксована." Таким чином, в межах строку кредиту, Позивач мав би нарахувати 4000,00*2%*18 = 1440, 00 грн. ( а не 2180,00, як нараховано Позивачем). Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем нараховано завищений розмір процентів за користування кредитними коштами, в розрахунок якого входить період, що є поза межами строку кредитування, а отже наданий розрахунок є некоректним. Крім того позивачем не було надано належного доказу на підтвердження перерахунку коштів Відповідачу. Виписка з особового рахунку, що надана позивачем, не недостовірною та є належним доказом перерахунку та отримання коштів відповідачем. Виходячи з вищевказаних норм та з норм цивільного-процесуального законодавство, сторона Відповідача робить висновок, що виписка з особового рахунку, долучена Позивачем, не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування передбачених ст. 76 ЦПК України та не є первинним бухгалтерським документом. За змістом Довідки неможливо встановити підставу для здійснення господарської операції, що є обов`язковою частиною виключного переліку обов`язкових реквізитів первинного банківського документу. Водночас, інших документів, які б належним чином підтверджували здійснення господарської операції та ідентифікували отримувача Позивачем не надано. Зважаючи на це, Позивачем не доведено факт отримання кредитних грошових коштів Відповідачем, а отже, на нашу думку, у Відповідача відсутній обов`язок з їх повернення. Крім того, відповідача не було повідомлено про укладений договір факторингу, та зміну кредитора, що на думку представника позивача є незаконним, таким чином, зважаючи на відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів та той факт, що Позивачем не надано підтвердження використання одноразового електронного ідентифікатора саме Відповідачем, а також жодним належним чином не ідентифіковано Відповідача додатково - представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого останній просив залишити без розгляду відзив представника відповідача, з наступних підстав. В своєму відзиві представник відповідача зазначав, що договір про надання фінансового кредиту ніби - то підписано зі сторони відповідача із застосуванням електронно цифрового підпису, але вказаний факт не було підтверджено належною ідентифікацією відповідача, воно ніби то не відповідає нормам законодавства. Проти зазначеного представник позивача заперечує, зазначаючи, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Що стосується підтвердження перерахування коштів, представник позивача зазначає наступне, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб- сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Що стосується неналежного повідомлення відповідача, нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору, первинних бухгалтерських документів, представник позивача зазначає наступне, що надані Позивачем докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів є належними, допустимими, достовірними та Відповідачем спростовані не були. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також посилання відповідача на не належне повідомлення його про зміну кредитора, представник зазначає, що не повідомлення про зміну кредитора, ніяким чином не позбавляє право відповідача на погашення заборгованості. Згідно пункту 1.1. Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. У зв`язку з цим, доводи Відповідача стосовно неналежного повідомлення про зміну кредитора за Кредитним договором до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є безпідставними та необґрунтованими. Згідно зі ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 07.12.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 96783, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 4000 грн., строком на 18 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно з довідкою про ідентифікацію, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір №96783 від 07.12.2019 року ідентифікований ТОВ «Займер» за допомогою одноразового ідентифікатора по номеру телефону [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки за №1140/04 від 09.04.2025 року виданої ТОВ «Платежі Онлайн» встановлено, що було видано кредит №96783 у сумі 4000 грн., на номер платіжної картки [NUMBER] . Відповідач свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, допустивши прострочення та утворення заборгованості у розмірі 6 180 грн. з яких: 4000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 180 коп. прострочена заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 2 ЦПК Українивизначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію`моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «Займер» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL5635), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вирішуючи питання щодо наявності у позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 96783 від 07.12.2019 року, укладеним між ТОВ «Займер» та [PERSON] суд виходить з наступних досліджених доказів, що надані позивачем. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» (ціна продажу) за плату, а ТОВ « відступає ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК «Кеш ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6180 грн., з яких: 4000 грн. залишок по тілу кредиту, 2180 грн. залишок по відсотках З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором Вих. № б/н від 31.01.2025 року, яка залишена відповідачем без відповідного реагування. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, що ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги до відповідача щодо грошових та інших зобов`язань (включаючи проценти, пеню та інші платежі) за кредитним договором № 96783 від 07.12.2019 року. Відтак неповідомлення кредитором його про передачу права вимоги за правочином іншій особі (заміну кредитора у зобов`язанні) не може свідчити про необґрунтованість чи безпідставність заявлених у справі позовних вимог. Крім того, суд не може взяти до уваги твердження відповідача, на те, що позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів щодо перерахування відповідачу коштів кредиту, адже перерахунок позичальнику коштів кредиту у сумі, обумовленій в кредитному договорі від 07.12.2019 року підтверджується інформаційною довідкою за №1140/04 від 09.04.2025 року виданою ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої 07.12.2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн за реквізитами платіжної картки наданої відповідачем. З даних вказаної довідки суд має змогу ідентифікувати особу, що отримує кредитні кошти, їх розмір та підстави для перерахунку. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустила порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме: необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 96783 від 07.12.2021 - 6180 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2180 грн.. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованості за кредитним договором № 96783 від 07.12.2019 року у сумі 6 180 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved