Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У червні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [INFO] , про стягнення боргу кредитором спадкодавцяв розмірі 36 359,11 грн. Позов обґрунтовувався тим, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 22.01.2021 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), про що у додатках надано суду копії сторінок виписки та копії сторінок статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, Позичальнику було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком Позичальник отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36 500,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.08.2022 року. Позивачем 31 листопада 2022 року була направлена претензія кредитора до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, та 12.12.2022 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Погорєлова Б. С., за місцем заведення спадкової справи, та 20.12.2022 отримано відповідь про те, що спадкоємцем (ями) померлого Позичальника є відповідачі - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] . 24.01.2023 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 22.04.2021 року становить 33 359,11 грн. Посилаючись на те, що відповідачі прийняли спадщину, до якої входять у тому числі і кредитні зобов`язання спадкодавця, і спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, Відповідачі зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, у зв`язку з чим банк звернувся до суду із вказаним позовом. 05.07.2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Водночас судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Бориса Сергійовича належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 25.08.2023 року на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Бориса Сергійовича надійшли витребувані матеріали. 07.11.2023 року заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва позов задоволено, стягнуто з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТ БАНК»заборгованість за договором б/н від 22.04.2021 у сумі 36 359,11 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684,00 грн. 30.04.2025 року до суду від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення від 07.11.2023. 19.05.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 07.11.2023 прийнято та призначено справу до розгляду. 05.06.2025 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 07.11.2023 задоволено, скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [INFO] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 19.09.2025 року судом витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Бориса Сергійовича інформацію. 09.10.2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Бориса Сергійовича надійшла відповідь на запит. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, спираючись на обставини викладені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача повністю заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] ,в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вислухавши учасників процесу, суд дійшов наступних висновків. 22.04.2021 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вищевказаній анкеті - заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату смерті позивачальника 19.08.2022 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.04.2021 становить 36 359,11 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 359,11 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн, нарахована пеня 0,00 грн., нараховано комісії 0,00 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 15951. 23.11.2022 позивачем направлено претензію кредитора до Дев`ятої Київської державної нотаріально контори, яка 12.12.2022 була переслана до приватного нотаріуса Погорєлова Б. С., за місцем заведення спадкової справи. 24.01.2023 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу відповідача [PERSON] направлено лист-претензію про погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду від 05.07.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б. С. надано суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від свого імені та від імені свого малолітнього сина [PERSON] , відкритої після смерті [PERSON] . Разом з тим, відповідно до відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б. С. від 03.10.2025 вих. № 73/01-16, в провадженні останнього знаходиться спадкова справа №19/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , яку було відкрито 25 серпня 2022 року за заявою про прийняття спадщини за законом, що надійшла від спадкоємця померлого - його дружини, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 09 січня 2023 року була подана заява про прийняття спадщини за законом від другого спадкоємця сина померлого, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Також третім спадкоємцем за законом є малолітній син померлого, [PERSON] , [INFO] . Після 22 серпня 2023 року та станом на 03 жовтня 2025 року інших осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини, окрім зазначеного вище, наразі немає. Свідоцтва про право на спадщину станом на 03.10.2025 не видавалися. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України). Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Станом на день смерті [PERSON] його заборгованість перед позивачем становила 36 359,11 грн. Приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Погорєловим Б. С. 25 серпня 2022 року заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] . Особами, які звернулися із заявами про прийняття спадщини є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відомості про наявність спадкового майна, в спадковій справі відсутні. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року (справа №202/7691/17), зазначено, що «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року (справа №496/4363/15-ц), від 15 липня 2020 року (справа №645/1566/16-ц), від 04 березня 2020 року (справа №2609/30529/12)». При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №587/381/15-ц від 04 лютого 2021 року, від 05 жовтня 2022 року у справі №521/10631/20 та постанові від 26 жовтня 2022 року в справі №336/437/21. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, вартості такого майна, одержаного Відповідачами у спадщину після смерті позичальника [PERSON] , в межах вартості якого у відповідачів виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора згідно ст.1282 ЦК України. Позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові по справі №320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, а також того що відповідачі отримали від нього будь-яке майно у спадщину. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України, чого зроблено не було. Суд звертає увагу, що диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, у тому числі щодо витребування доказів, відповідно до приписів статті 81 ЦПК України не скористався. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В силу приписів статті 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed