Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , мотивуючи тим, що 26.01.2013 року сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення суду від 07.11.2016 року. Із 2017 року і по даний час дочка проживає із ним та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка має іншу сім`ю та проживає окремо від доньки. Відповідачка ніколи матеріально не забезпечувала дитину, не проявляє до неї материнської уваги та турботи, з 2017 повністю відмовилась від спілкування із дитиною та участі в її вихованні. Щодо відповідачки неодноразово розглядалися справи за дрібне хуліганство, викрадення чужого майна. Такі дії матері є неприпустимими, а поведінка аморальною. Оркім того, теперішній співмешканець відповідачки також неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, дані обставини негативно впливають на стан доньки. За наведених обставин просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки. 10.02.2025 року через канцелярію суду відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Ухвалою суду від 26.08.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали із підстав наведених у ньому. Відповідачка у судові засідання не з`являлась, про час місця розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надіслання судових повісток, однак конверти повернулися на адресу суду із відміткою «адресат відсутій за вказаною адресою», окрім того відповідач про дату засідання була повідомлена особисто під розписку, яка міститься в матеріалах справи. Причину неявки суд не повідомила. У своїй заяві про визнання позову від 10.02.2025 просила про розгляд справи за її відсутності. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не прибув, до суду надйшла заява, у якій представник просила розгляд справи проводити за відсутності представника. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Позивач стверджує, що мати не приділяє часу дитині, самоусунулась від її виховання та веде аморальний спосіб життя. Згідно повідомлення Ліцею № 3 Івано-Франківської міської ради [PERSON] навчається у 4-А класі із вересня 2020 року, дівчинка відвідує заняття, рівень навчальних досягнень середній. Батько підтримує тісний зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори (а.с.20). Згідно повідомлення Ліцею № 3 Івано-Франківської міської ради про участь батьків у вихованні дитини - [PERSON] проживає із батьком та бабусею. Тато повністю забезпечує дитину, займається вихованням доньки, цікавиться її навчанням. Мати - [PERSON] жодного разу не відвідувала навчальний заклад, навчанням та поведінкою дитини не цікавиться (а.с.21). Згідно відповід КНП «Центр первинної медичної консультативно-діагностичної допомоги» №39/з від 25.10.2024 року - [PERSON] перебуває під наглядом педіатра, дитину на прийом приводить батько, мати [PERSON] - лікувальний заклад із дитиною не відвідувала (а.с.22.) Також до матеріалів справи долучено інформацію із інформаційного порталу Судової влади України, із якого вбачається, що [PERSON] та її співмешканець [PERSON] неодноразово притягалися до адміністративної відповідальності (а.с.24-25). Згідно висновку Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04 липня 2025 року №793 виконавчий комітет вважає за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Суд бере до уваги зазначені у висновку обставини. Мати була відсутня на засіданні комісії, що свідчить про відсутність у неї бажання хоч якось налагодити стоунки із дитиною, проявити свою материнську любов, піклування. Окрім того суд звертає увагу на те. що відповідачка, будучи повідомленною про наявність справи про позбавлення батьківських прав, подала до суду заяву про визнання позову, чим підтвердила свій намір небажання виконувати батьківські обов`язки. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В даній справі чітко вбачається, що відповідачка свідомо зробила свій вибір та покинула дитину, не бажає її виховувати та брати участь у її житті. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, враховуючи, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки щодо доньки, не бере належної участі у її вихованні, не забезпечує необхідного утримання та медичного догляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved