Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

28.04.2025р. Акціонерне товариство Акцент-Банк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101717188187193 від 31.05.2024р. у розмірі 119 613 грн. 31 коп., з яких: 74 322 грн. 95 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло); 41 837 грн. 75 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; 3 452 грн. 61 коп. - загальний залишок заборгованості за пенею. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачка звернулася до АТ Акцент-Банк щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву про приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк. 31.05.2024р. [PERSON] будучи клієнтом банку уклала з банком кредитний договір АВН0СТ15510171718 щодо надання кредиту в розмірі 75 000 грн. 00 коп. строком на 60 місяців (до 30.05.2029р.) зі сплатою процентів у розмірі 75% річних. Кредитний договір підписано боржницею за допомогою електронного підпису. Посилався, що умовами договору сторони визначили відповідальність клієнта у разі порушення зобов`язань по погашенню заборгованості у виді пені у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки. Вказував на необхідність застосування не загального, а спеціального законодавства щодо вимог зі стягнення пені - п. 6.1 розд. ІУ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування, який передбачав можливість звільнення від такого виду відповідальності, однак був виключений відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023р. Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, який набрав чинності 24.12.2023р. (+ 30 днів) та нарахування пені не забороняється. Відповідачка зобов`язання щодо погашення кредитних платежів не виконує, а тому станом на 26.04.2025р. заборгованість відповідачки за даним кредитним договором складає 119 613 грн. 31 коп., з яких: 74 322 грн. 95 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло); 41 837 грн. 75 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; 3 452 грн. 61 коп. - загальний залишок заборгованості за пенею. За такого, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача Шкапенко О.В. в судові засідання 15.07.2025р., 18.09.2025р. та 07.10.2025р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, у прохальній частині позовної заяви та у клопотанні від 26.04.2025р. поданому разом з нею, просив розглядати справу у відсутність представника позивача, в якому позовні вимоги підтримує, дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судові засідання 15.07.2025р., 18.09.2025р. та 07.10.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання поштовим зв`язком та кур`єром (судовий розпорядник Врадіївського районного суду [PERSON] ), а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідачки до суду. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а також не подала до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. 07.10.2025р. судом в порядку, визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2022р. [PERSON] звернулася до АТ Акцент-Банк з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-банк, у якій вона зазначила, що згодна з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ А-Банк, що розміщені на сайті банку, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, та в ній же засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнал, що УЕП є аналогом власноручного підпису. 22.09.2022р. позивальниця підписала також Заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, у якій просила відкрити їй поточний рахунок. Вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок. Тип кредиту - кредитування рахунку. Мета кредиту - споживчі цілі. Пільговий період користування кредитним лімітом - до 62 днів за ставкою 0,000001%, та у разі виходу з нього - процентна ставка 3,4% на місяць. Строк кредитування 240 місяців. Порядок погашення - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4% від заборгованості. 31.05.2024р. відповідачка, шляхом накладення електронного підпису, з використанням відкритого їй ключа, підписала Паспорт споживчого кредиту Швидка готівка, у якому зазначено тип кредиту - беззалоговий, сума кредиту 75 000грн., строк кредитування 60 міс., мета отримання - придбання товару/здійснення платежу/ оплата послуг, процентна ставка 75% річних, загальні витрати за кредитом 216 289 грн. 23 коп., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за ввесь строк кредитування - 291 289 грн. 23 коп., реальна річна процентна ставка - 109,04%, щомісячний платіж - 4 854 грн. 78 коп., пеня - 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки. Інформація зберігає чинність до 30.05.2029р. 31.05.2024р. [PERSON] накладенням електронного підпису, з використанням відкритого їй ключа, підписано Заяву клієнта АВН0СТ155101717188187193, у якій (п.п. 1-10, 12, 18) остання просила надати їй кредит за послугою Швидка готівка на наступних умовах: вид кредиту - послуга швидка готівка; тип кредиту - строковий; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту - 75 000 грн. 00 коп.; строк кредиту - 60 місяців з 31.05.2024р. до 30.05.2029р.; процентна ставка - 75% річних; розмір щомісячного платежу - 4 854 грн. 78 коп.; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку на який зараховується сума кредиту - 5169155137734131; загальна сума до повернення з врахуванням суми кредиту, відсотків та комісій - 291 289 грн. 23 коп. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу, та їх розрахунок здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку / 360днів на рік. У випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості сторони визначили обов`язок клієнта сплатити банку пеню у розмірі 0,07% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки (не може перевищувати подвійної ставки НБУ, та 15% суми простроченого платежу). В цій же заяві клієнт погодився, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту становлять договір, примірник якого ним отримано. Підписанням вказаної заяви відповідачка підтвердила, що ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ А-БАНК2. У заяві сторонами визначено, що заява складається в електронній формі та підписується клієнтом цифровим власноручним підписом або удосконаленим електронним підписом у мобільному додатку. У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки визначено дату видачі коштів - 31.05.2024р. та дати платежів, починаючи з 28.06.2024р. до 30.05.2029р., розмір щомісячних платежів у розмірі 4 854 грн. 78 коп. та 4 854 грн. 79 коп., що включають тіло кредиту та проценти за користування ним. Загальна вартість кредиту 291 289 грн. 23 коп., з них: тіло кредиту - 75 000 грн. 00 коп. та проценти 216 289 грн. 23 коп. Таблиця обчислення вартості кредиту підписана [PERSON] 31.05.2024р. накладенням нею електронного підпису з використанням відкритого їй ключа. Відповідно до меморіального ордеру № TR.36595709.151595.65455 від 31.05.2024р. вказаної дати [PERSON] видано кредит згідно договору АВН0СТ155101717188187193 від 31.05.2024р. в сумі 75 000 грн. З наданих банком розрахунку заборгованості станом на 26.04.2025р., виписки по кредиту за період з 31.05.2024р. до 25.04.2025р., вбачається, що заборгованість відповідачки перед банком станом на 26.04.2025р. становить 119 913 грн. 31 коп., з яких: 72 915 грн. 53 коп. - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом; 1 407 грн. 42 коп. - залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту, 4 406 грн. 50 коп. - залишок заборгованості за нарахованими процентами, 37 431 грн. 25 коп. - залишок заборгованості за простроченими процентами, 0 грн. 99 коп. - сума пені на прострочену заборгованість основного боргу; 26 грн. 20 коп. - сума пені на прострочені відсотки; 3 452 грн. 61 коп. - сума пені за порушення строків розрахунків. З них же вбачається, що відповідачка у період з 31.05.2024р. до 28.07.2024р. здійснювала погашення заборгованості по тілу кредиту - у сумі 677 грн. 05 коп. (поточна) та по процентам у сумі 9 032 грн. 51 коп. При цьому, згідно з умовами договору та таблицею обчислення загальної вартості кредиту, відповідачка у строк до 28.03.2025р. мала би сплатити тіло кредиту у загальному розмірі 2 084 грн. 77 коп., однак сплатила всього в сумі 677 грн. 05 коп., а тому різниця між вказаними сумами становить 1 407 грн. 42 коп. (прострочене тіло кредиту станом на 28.03.2025р. згідно розрахунку). Та вона ж мала сплатити до 28.03.2025р. проценти у розмірі 46 463 грн. 76 коп., однак сплатила 9 032 грн. 51 коп., тому сума боргу за процентами простроченими до 28.03.2025р. Становить 37 431 грн. 25 коп., та за нарахованими процентами (з 29.03.2025р. до 26.04.2025р.) сума боргу - 4 406 грн. 50 коп. Доказів які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань відповідачкою суду не надано. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідачки порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно - телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. У п.п. 5, 6, 12 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03.09.2015р. зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Відповідно до ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Частиною 3 ст. 1054 ЦК України визначені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У ч. 2 ст. 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 10.06.2017р. набрав чинності Закон України від 15.11.2016р. №1734-VIII Про споживче кредитування (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України Про захист прав споживачів від 13.05.1991р. № 1023-XII (далі Закон №1023-XII) застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (ст. 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10.06.2017р.). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017р. відбувалося з урахуванням приписів Закону №1023-XII. З 10.06.2017р. на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII. Відповідно до положень ч. 4 ст. 16 Закону України Про споживче кредитування передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15-ц виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Судом встановлено, що 31.05.2024р, [PERSON] звернулася до АТ А-Банк з заявою АВН0СТ155101717188187193, у якій (п.п. 1-10, 12, 18) остання просила надати їй кредит за послугою Швидка готівка на наступних умовах: сума кредиту - 75 000 грн. 00 коп.; строк кредиту - 60 місяців з 31.05.2024р. до 30.05.2029р.; процентна ставка - 75% річних. Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (рівними частками у розмірі 4 854 грн. 78 коп. протягом всього строку дії договору, а саме до 30.05.2029р.). Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача сплата ануїтентних платежів передбачена до 28 числа щомісячно. Позичальниця свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконувала належним чином, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Таким чином, суд вважає, що фактично позивач ставить вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, оскільки він, звернувшись до суду з позовом у квітні 2025р., вимагає повернення тіла кредиту у розмірі 74 322 грн. 95 коп. (згідно розрахунку боргу 72 915 грн. 53 коп. - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом; 1 407 грн. 42 коп. - залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту), тобто всю суму тіла кредиту, що підлягала поверненню щомісячними платежами до 30.05.2029р. Слід зауважити, що умовами договору від 31.05.2024р. між АТ А-Банк та відповідачкою взагалі не передбачено право банку вимагати повернення споживчого кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав. Щодо паспорту споживчого кредиту, то він взагалі не є складовою кредитного договору. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022р. у справі №393/126/20 вказано, що підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення позивачем відповідачки у письмовій формі про наявність заборгованості із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. З огляду на наведені норми матеріального права, та умови укладеного кредитного договору, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за період з 28.06.2024р. до 28.03.2025р. включно, термін повернення якого станом на 28.03.2025р. настав, виходячи із розміру щомісячного платежу, за мінусом сплаченої відповідачкою суми 677 грн. 05 коп., загалом - 1 407 грн. 42 коп., що узгоджується з виконаним позивачем розрахунком боргу станом на 26.04.2025р., у графі якого залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту значиться сума боргу у вказаному розмірі, та з таблицею обчислення загальної вартості кредиту (сума виплат по тілу кредиту до 28.03.2025р. мала становити 2 084 грн. 47 коп.), випискою по кредиту (було сплачено на тіло кредиту станом на 28.07.2024р. - 677 грн. 05 коп.). Що стосується вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами здійснений позивачем у повній відповідності до умов договору, а саме в межах строку кредитування та за встановленою процентною ставкою, а тому з відповідачки на його користь підлягають стягненню проценти у сумі, за мінусом сплачених відповідачкою 9 032 грн. 51 коп., у розмірі 41 837 грн. 75 коп. (37 431 грн. 25 коп. заборгованість за простроченими процентами, та за нарахованими процентами 4 406 грн. 50 коп.), станом на 26.04.2025р. Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 3 452 грн. 61 коп., то слід зазначити наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до п. 12 Заявки сторони погодили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості сторони визначили обов`язок клієнта сплатити банку пеню у розмірі 0,07% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки (не може перевищувати подвійної ставки НБУ, та 15% суми простроченого платежу). Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 22.06.2021р. у справі № 334/3161/17(пункт 17), від 18.01.2022р. у справі № 910/17048/17(пункт 78). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені розрахованої за кредитним договором укладеним з нею у травні 2024р. (під час дії воєнного стану) - задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене не заслуговують на увагу і посилання представника позивача про правомірність нарахування відповідачці неустойки з посиланням ним на п. 6.1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування, який передбачав можливість звільнення від такого виду відповідальності на період воєнного стану, однак був виключений відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023р. Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, після чого на думку позивача, у нього виникло право на нарахування пені. За такого, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 43 245 грн. 17 коп., з них: 1 407 грн. 42 коп. - заборгованість за наданим кредитом (прострочене тіло кредиту станом на 28.03.2025р.), 41 837 грн. 75 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами (простроченими та нарахованими) станом на 26.04.2025р. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачем при подачі позову слід стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 875 грн. 70 коп. (36,15%).

Outcome: partial