Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказує, що 08.01.2012 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі близько 15 років. За час спільного проживання відповідача порушував права позивачки, вона страждала від психологічного та економічного насильства, приниження честі та гідності, обмеження її прав та свобод. Примирення між сторонами неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача та їх спільної дитини. Перебування у шлюбі перешкоджає позивачці розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Питання щодо поділу майна, набутого в період перебування у шлюбі, відсутні. Між сторонами було укладено шлюбний договір. На даний час, сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Шлюб остаточно припинив своє існування. За вказаних обставин позивач просить суд розірвати їх шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 2 3). В судове засідання позивач не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча вважається повідомленим належним чином і в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 08.01.2012\~між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] ») [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований в РАГС району Зейтінбурну, Республіка Туреччина, реєстраційний номер свідоцтва 522/47, та позивачеві\~змінено прізвище\~з « [PERSON] »\~на « [PERSON] », що підтверджується копією міжнародного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08.01.2012 Генеральним управлінням реєстрації актів громадянського стану Республіки Туреччина (а.с. 20). В сторін по справі народилась донька\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка на\~даний час\~є неповнолітньою, що підтверджується копією виписки із реєстраційного запису про народження (свідоцтво про народження № 1238) (а.с. 16). Згідно наданих позивачем документів, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із донькою [PERSON] , 2016 року народження (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст.ст. 2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що позивач [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] - громадянином Туреччини, що підтверджується копією паспорта позивача та копією посвідки на постійне проживання в Україні, виданої [PERSON] 10.12.2019, та сторони уклали шлюб в Республіці Туреччина. Документи, що видані уповноваженими органами Туреччини, є дійсними в Україні. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст. 5 Протоколу №\~7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Беручи до уваги зазначене в матеріалах справи, на даний час суд встановив, що сім`я сторін розпалась остаточно і збережена бути не може, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, яка не вбачає підстав для збереження шлюбу, що має істотне значення. Зазначене в позові відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно позовної заяви, позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам закону. З врахуванням позиції позивача про відсутність клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом не вирішується питання про їх розподіл. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved