Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] в липні 2025 року звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що 30.06.2025 року через Єдиний реєстр боржників позивач дізналася про існування виконавчого провадження № 67348216, відкритого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Пальок В.П., на підставі виконавчого напису № 63, виданого 23.01.2021 року приватним нотаріусом \~ \~ \~ \~Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. про стягнення з [PERSON] 1 150 247,28 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс». \~ \~ \~ \~У вказаному виконавчому написі вказано про стягнення із [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на підставі кредитного договору № 1549/06/07-МК від 07.09.2007 року та на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.08.2020 року. Стягнення заборгованості проводиться за період, що утворилась станом на 24.11.2020 року, що складається із: заборгованість за кредитом-313608,74 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом-520054 грн., заборгованість за штрафними санкціями-316583,73 грн. Загальна сума заборгованості становить 1150247,28 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості та той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, не перевірив наявність оригіналу договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків його погашення. Прохали визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса за реєстровим номером № 63 від 23.01.2021 року, який посвідчений( виданий) приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим Станіславом Давидовичем про стягнення із [PERSON] 1150247,28 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс». Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на користь [PERSON] 1211,20 грн. судового збору за подання позову та 8000 грн. витрат на правову допомогу Ухвалою суду від 11.08.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 14.08.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній зазначає про те, що позовні вимоги у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнають, проте прохають зменшити розмір витрат на правову допомогу до суми 1000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнають, а стосовно вимоги про стягнення витрат на правову допомогу прохали зменшити до 1000 грн. Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету у судове засідання не з`явилися, суд про причини своєї неявки не повідомили . Згідно вимог статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Встановлено, що 30.06.2025 року через Єдиний реєстр боржників позивач дізналася про існування виконавчого провадження № 67348216, відкритого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Пальок В.П., на підставі виконавчого напису № 63, виданого 23.01.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. про стягнення з [PERSON] 1150247,28 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс». У вказаному виконавчому написі вказано про стягнення із [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на підставі кредитного договору № 1549/06/07-МК від 07.09.2007 року та на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.08.2020 року. Стягнення заборгованості проводиться за період, що утворилась станом на 24.11.2020 року, що складається із: заборгованість за кредитом-313608,74 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом-520054 грн., заборгованість за штрафними санкціями-316583,73 грн. Загальна сума заборгованості становить 1150247,28 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості та той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, не перевірив наявність оригіналу договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків його погашення. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи та відповідачем не оспорюються, матеріали справи містять заяву відповідача про визнання позовних вимог. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п.2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року №92. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. А відтак, з врахуванням приписів\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Слід також зазначити, що пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд і у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку. При цьому слід зазначити, що нотаріус, який дотримується вимог Закону та Порядку, у разі якщо йому необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.\~Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №63 від 23.01.2021 року такими, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у загальному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (пункт 286 Інструкції). Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідачем не спростовано того факту, що виконавчий напис вчинений не на борговому документі (кредитному договорі), що не відповідає п.п.1,2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 р. Таким чином, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми\~ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.п.1,2 Переліку. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а позов підлягає до задоволення. Відповідно до п.6 ч.1ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача просив відшкодувати понесені витрати на правничу в розмірі 8000 грн. Відповідачем по справі подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн.. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. Частинами 2-4 ст.137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України \~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. При цьому, суд може вважати що надання правничої допомоги позивачу адвокатом Кулішовим В.П. доведено матеріалами справи. Відповідно до ч. 3ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто,\~ЦПК України\~передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у ст. ст.137,141ЦПК України\~критерії. Предметом позову є визнання виконавчого напису нотаріусі таким, що не підлягає виконанню, справа віднесена до категорії малозначних справ. Враховуючи наведені обставини, предмет спору, малозначність справи, виходячи із засад реальності та співмірності суддя вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 000 грн. витрат на правничу допомогу. Оскільки відповідач визнав позов до першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1\~ст. 142 ЦПК України\~та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 605,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial