Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

18 квітня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєстрована та мешкала з 30 січня 2002 року до повномасштабного вторгнення росії на територію України в будинку за за адресою: [ADDRESS] . 24 жовтня 2001 року нею було набуто вказаний житловий будинок із господарчими та побутовими будівлями та спорудами за договором купівлі-продажу, зареєстрованим Пологівською товарною біржою «Афопром-Інвест» на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Згідно з технічним паспортом будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] від 28.02.2023, загальна площа земельної складає 639 кв.м., усього під забудовою - 197 кв.м., під основною будівлею - 90 кв.м., під господарськими допоміжними будівлями та спорудами - 107 кв.м., під двором - 442 кв.м. На земельній ділянці розміщено житловий будинок (літ.А), літня кухня (літ.Б), гараж (літ. В), вбиральня (літ. Г), сарай (літ.Д), погріб з шийкою (літ.пг), колодязь (літ.К), паркан (літ. №1), хвіртка (літ.№2). Загальна площа житлового будинку складає 69,1 кв.м., з яких: житлова 41,5 кв.м., допоміжна (підсобна) 27,6 кв.м. Територія с. Новоданилівка Оріхівської міської територіальної громади, де знаходиться вищевказаний будинок, з 04.03.2022 року віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004. 17 червня 2022 року внаслідок активних бойових дій на території Новоданилівської громади її житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було суттєво пошкоджено. Відомості про скоєний злочин проти власності внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження: 12022080000000133. Для забезпечення можливості отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії рф нерухоме майно, 16.03.2023 року, вона звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації речових прав на належний їй житловий будинок в Державному реєстрі речових прав. 21.03.2023 їй була надана відмова в проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Відповідно до інформації, зазначеній в реєстрі прав власності на нерухоме майно, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 442/488 від 15.08.1997 (Запорізька товарна біржа «Строй Инвест), дата внесення запису 02.06.2003. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2001 року, продавцем будинку є [PERSON] , яка набула його за договором купівлі-продажу, зареєстрованого Пологівською товарною біржою «Афопром-Інвест» 02 квітня 1999 року. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального фонду за адресою: [ADDRESS] від 24.03.1995, перед [PERSON] , власником будинку була [PERSON] . Відповідно, через набуття нею та [PERSON] вказаного будинку за договорами, які були зареєстровані Пологівською товарною біржою «Афопром- Інвест», без нотаріального посвідчення, відомості про вказані правочини та нових власників в Реєстрі прав власності відсутні. Її право власності на набуту нерухомість було належним чином зареєстроване в Державному комунальному підприємстві «Імпульс», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 26.10.2001 та довідкою від 25.01.2005. Крім того, в технічному паспорті від 24.03.1995 наявний запис про теперішнього власника - [PERSON] , із приміткою про набуття права власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2001, вказаний запис засвідчено печаткою державного комунального підприємства «Імпульс». Наразі зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «КП «Імпульс» є м. Пологи, яке є тимчасово окупованим, а відповідно до роз`яснень, отриманих нею від Пологівської районної військової адміністрації в листі № 09-Л-008-2Ел від 04.02.2025, ТОВ «КП «Імпульс» на підконтрольній території України свою діяльність не відновлювало та через специфіку роботи надавати усі види послуг не має можливості. Додатково належність їй на праві приватної власності житлового будинку підтверджується випискою з погосподарського обліку від 24.01.2025, виданою виконавчим комітетом Оріхівської міської ради, відповідно до якої житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , обліковується за [PERSON] (запис № 0500571 погосподарського обліку виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області Новоданилівського старостинського округу, книга № 1). Відповідно до ст. 30 ЗК України (чинного станом на 24.10.2001) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Її право власності на земельні ділянки під житловим будинком із господарчими та побутовими будівлями та спорудами підтверджується державним актом ЯИ № 466902 від 06.05.2010 та державним актом ЯИ № 466901 від 06.05.2010. Право власності на зазначені об`єкти було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 30.03.2023. З огляду на зазначене, її звернення до суду зумовлене виникненням права на отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії рф нерухоме майно. Оскільки відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» та Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р № 381, проведення реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обов`язковим, а через наявність реєстрації права власності за попереднім власником відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 24.10.2001 та невідоме місце проживання/контакти [PERSON] (продавця), вона позбавлена такої можливості. У зв`язку з наведеним позивач змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою за захистом своїх прав. 23 квітня 2025 року позовну заяву [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності залишено без руху, та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 02 травня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, недоліки первісної позовної заяви не усунуто. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2025 року заяву [PERSON] про відстрочку сплати судового збору, залишено без задоволення та продовжено позивачу строк на усунення недоліків. 23 травня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, недоліки первісної позовної заяви усунуто. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Позивач позовні вимоги не уточнював. Відповідач, [PERSON] надала заяву про визнання позовних вимог та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач, [PERSON] заяв по суті справи не подавала. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала заяву про визнання позовних вимог та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судом встановлено, що 24 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», про що записано у Журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер КШН-17 від 24 жовтня 2001 року. Згідно вказаного договору п.1, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок, цегляний (літ.А), літня кухня (літ.Б), гараж (літ. В), вбиральня (літ. Г), сарай (літ.Д), погріб з шийкою (літ.пг), колодязь (літ.К), паркан (літ. №1), хвіртка (літ.№2). Загальна площа житлового будинку складає 69,1 кв.м., з яких: житлова 41,5 кв.м., допоміжна (підсобна) 27,6 кв.м. Житловий будинок належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 02 квітня 1999 року реєстровий номер ОН-33, що підтверджується довідкою характеристикою Пологівського державного комунального підприємства «Імпульс» за номером 240 від 23 жовтня 2001 року. Відповідно до п. 3 вказаного договору купівлі-продажу продаж вчинено за 6000 грн., які покупець оплатила продавцю повністю до підписання договору. Згідно з п. 4 договору продавець запевнив, що відчужуваний житловий будинок не проданий, не подарований, не закладений, в спорі та під арештом не перебуває, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоданилівської сільської ради за номером 614 від 22 жовтня 2001 року. Відповідно до п. 5 вказаного договору купівлі-продажу покупець набуває права власності на вказаний житловий будинок з момента підписання цього договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Згідно з п.6 договору продавець несе відповідальність, згідно діючого законодавства, перед покупцем за надання на біржі для реєстрації цього договору достовірних даних, що до об`єкта продажу. В пункті 9 договору зазначено, що від фактичної вартості житлового будинку оплачено державне мито та пенсійний збір від продажу нерухомості. Всі витрати за складання та оформлення договору сплачує покупець (пункт 11 догоовору). Пунктом 8 договору передбачено, що згідно з вимогами ст. 227 ЦК України, цей договір підлягає реєстрації у Пологівському державному комунальному підприємстві «Імпульс», Запорізької області. На виконання вимог ст. 227 ч. 2 ЦК УРСР, договір було зареєстровано в Пологівському бюро технічної інвентаризації та видано відповідне реєстраційне посвідчення (ф. № 5). Відповідно до вказаного реєстраційного посвідчення житловий будинок розташований в [ADDRESS] , в цілому зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 24 жовтня 2001 року за реєстраційний номером КШН-17 (реєстраційний номер 150 книга 1, 26 жовтня 2001 року). З дати купівлі будинку позивач здійснює утримання будинку, сплачує комунальні платежі, здійснює його ремонт тощо. З 30 січня 2002 року позивач зареєстрована в будинку, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті. Згідно з технічним паспортом будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] від 28.02.2023, загальна площа земельної складає 639 кв.м., усього під забудовою - 197 кв.м., під основною будівлею - 90 кв.м., під господарськими допоміжними будівлями та спорудами - 107 кв.м., під двором - 442 кв.м. На земельній ділянці розміщено житловий будинок (літ.А), літня кухня (літ.Б), гараж (літ. В), вбиральня (літ. Г), сарай (літ.Д), погріб з шийкою (літ.пг), колодязь (літ.К), паркан (літ. №1), хвіртка (літ.№2). Загальна площа житлового будинку складає 69,1 кв.м., з яких: житлова 41,5 кв.м., допоміжна (підсобна) 27,6 кв.м. Відповідно до виписки з погосподарського обліку від 24.01.2025, яка видана виконавчим комітетом Оріхівської міської ради, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , обліковується за [PERSON] (запис № 0500571 погосподарського обліку виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області Новоданилівського старостинського округу, книга № 1). Земельні ділянки під житловим будинком із господарчими та побутовими будівлями та спорудами належать на праві власності [PERSON] , що підтверджується державним актом ЯИ № 466902 від 06.05.2010 та державним актом ЯИ № 466901 від 06.05.2010. Право власності на зазначені об`єкти було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 30.03.2023. 17 червня 2022 року внаслідок активних бойових дій на території Новоданилівської громади її житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було суттєво пошкоджено. Відомості про скоєний злочин проти власності внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження: 12022080000000133. Для забезпечення можливості отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії рф нерухоме майно, 16.03.2023 року, [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації речових прав на належний їй житловий будинок в Державному реєстрі речових прав. 21.03.2023 позивачу була надана відмова в проведенні реєстраційних дій через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Відповідно до інформації, зазначеній в реєстрі прав власності на нерухоме майно, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 442/488 від 15.08.1997 (Запорізька товарна біржа «Строй Инвест), дата внесення запису 02.06.2003. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2001 року, продавцем будинку є [PERSON] , яка набула його за договором купівлі-продажу, зареєстрованого Пологівською товарною біржою «Афопром-Інвест» 02 квітня 1999 року. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального фонду за адресою: [ADDRESS] від 24.03.1995, перед [PERSON] , власником будинку була [PERSON] . В технічному паспорті від 24.03.1995 наявний запис про теперішнього власника - [PERSON] , із приміткою про набуття права власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2001, вказаний запис засвідчено печаткою державного комунального підприємства «Імпульс». Наразі зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «КП «Імпульс» є м. Пологи, яке є тимчасово окупованим, а відповідно до роз`яснень, отриманих нею від Пологівської районної військової адміністрації в листі № 09-Л-008-2Ел від 04.02.2025, ТОВ «КП «Імпульс» на підконтрольній території України свою діяльність не відновлювало та через специфіку роботи надавати усі види послуг не має можливості. Станом на сьогоднішній день договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 жовтня 2001 року укладений між [PERSON] та [PERSON] є єдиним правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу покупець набуває права власності на вказаний житловий будинок з момента підписання цього договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до реєстраційного посвідчення форми 5 житловий будинок розташований в [ADDRESS] , в цілому зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 24 жовтня 2001 року за реєстраційний номером КШН-17 (реєстраційний номер 150 книга 1, 26 жовтня 2001 року). На даний час позивач не може реалізовувати свої права власника, не може отримати компенсацію за знищене, внаслідок військової агресії рф, нерухоме майно. Відповідно до діючого на той час законодавства договір купівлі-продажу мав бути нотаріально посвідчений. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. Так відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 N 121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839 передбачено, що інструкція визначає порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Відповідно до п. 1.4, 1.5 Інструкції - державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т. п.). Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Згідно з п. 1.6, 1.7, 1.8 Інструкції - державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено, та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності та при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти. Згідно з п. 1.9 Інструкції до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами; б) вбудовані в житлові будинки нежитлові приміщення (як частини цих будинків); в) квартири багатоквартирних будинків. Належні до вказаних об`єктів допоміжні будівлі та споруди реєструються у складі цих об`єктів. Додатком № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб визначений перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п. 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею». Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб передбачала в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідно до реєстраційного посвідчення житловий будинок розташований в [ADDRESS] , в цілому зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 24 жовтня 2001 року за реєстраційний номером КШН-17 (реєстраційний номер 150 книга 1, 26 жовтня 2001 року), така реєстрація на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, станом на жовтень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Описані правовідносини є цивільно-правовими, тому, враховуючи час їх виникнення, слід застосувати Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу 1963 року, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено та підписано сторонами 10 грудня 1997 року, тобто у період дії Цивільного кодексу 1963 року. Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу 1963 року, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 Цивільного кодексу 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу 1963 року, право продажу майна належить власникові. За загальним правилом, визначеним у статті 227 Цивільного кодексу 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР в редакції 1963 року). Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, чинним був Закон України «Про товарну біржу». Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Проаналізувавши вказані норми права, слідує, що законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. При вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку дії сторін (покупця та продавця) були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Даний правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , як сторони договору купівлі-продажу нерухомості, дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 24 жовтня 2001 року, який укладено та зареєстровано Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за № КШН-17. Укладання договору повністю відповідає волі сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу покупець набуває права власності на вказаний житловий будинок з момента підписання цього договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що передбачено положеннями ч. 2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин). В даному випадку сторони виконали суттєві умови угоди купівлі-продажу житлового будинку, а саме: продавець передав у власність покупця житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , покупець [PERSON] прийняла житловий будинок та сплатила за нього зазначену в договорі суму. Факт сплати вартості будинку [PERSON] підтверджується записом про це у п. 3 договору купівлі-продажу, зокрема що продаж вчинено за 6000 грн., які покупець оплатила продавцю повністю до підписання договору. Вказана угода не містить протизаконних умов. Після оформлення предмет угоди фактично перейшов в користування позивача. За положеннями ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На підставі ч. 2 ст. 47 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна зі сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, в тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов`язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (згідно із змінами внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом договору купівлі-продажу нерухомості (біржової угоди), в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторони виконали умови договору, у сторін за договором жодних заперечень щодо переходу права власності до [PERSON] не виникло. Будь-яких суперечок, між сторонами угоди, судом не встановлено. Вказана угода не містить протизаконних умов та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (Закон № 697 XII) від 07. 02.1991 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом. При цьому ч. 1 ст. 13 Закону № 697 XII жилі будинки відносилась до об`єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 N 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839 передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи п. 4 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов`язання, що виникають з угод) Верховного Суду України від 04.08.2001 року слідує, що на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, у тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов`язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою. Сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до положень ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Оскільки позивач повністю виконала умови договору купівлі-продажу, зареєстрована в житловому будинку, договір відповідно з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, позивач [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набула право власності на житловий будинок і правомірно володіє ним. Підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності стала та обставина, що позивач на даний час позбавлена можливості отримати компенсацію за знищене, внаслідок військової агресії рф, нерухоме майно. Оскільки договір купівлі-продажу, зареєстрований Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 24 жовтня 2001 року не був посвідчений нотаріально, хоча фактично відбулося повне виконання договору та вищевказаний будинок був проданий позивачу, і з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину договору купівлі-продажу майна. Фактично сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, підлягають задоволенню. Щодо судових витрат В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved