Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

20 березня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Великобагачанської селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору ЛУБЕНСЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА, про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання прав власності в порядку спадкування. В позовній заяві позивач посилався на те, що [INFO] в м. Москва російська федерація помер [PERSON] , останнім місцем реєстрації та проживання була [ADDRESS] . [PERSON] з 23.04.1996 по 13.07.2024 був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою №140/14.1-03 про місце проживання яких реєструвалося в період з 12.07.2024 по 21.01.2015, на момент смерті [PERSON] , разом з ним були зареєстровані син [PERSON] та [PERSON] . Після померлого залишилась спадщина, до складу якої входила, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Радивонівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області кадастровий номер № 5320284300:00:001:0115, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 620594 від 09.08.2010. 06.01.2025 спадок після померлого [INFO] [PERSON] прийняв його брат [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини за законом до Лубенської державної нотаріальної контори. Під час оформлення права власності на вказану земельну ділянку державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2025, якою у видачі свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] на вище вказану земельну ділянку відмовлено у зв`язку з наявністю спадкоємця першої черги сина [PERSON] , котрий був зареєстрований зі спадкодавцем на момент його смерті. На момент відкриття спадщини син померлого не проживав зі спадкодавцем адже вже більше десяти як виїхав межі України, а тому він не прийняв спадщину відповідно до вимог законодавства, а відповідно спадкоємцем після померлого [PERSON] є його брат [PERSON] . Відмовою видачі свідоцтва про право на спадщину було порушено право позивача щодо набуття права власності в порядку спадкування, тому позивач змушений звернутися з даним позов до суду. 17.04.2025 від представника заявника [PERSON] звернулася до суду із заявою про вступ у справу як третьої особи [PERSON] , оскільки рішення суду по вказаній справі може впливати на законні інтереси та права останнього (а.с. 76-77). 22.04.2025 від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про залучення до участі у справі як відповідача [PERSON] (а.с. 85-87). 19.05.2025 від представника відповідача [PERSON] засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач та його представник просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі (а.с. 112-113). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала в повному обсязі (а.с. 191). Відповідач - Великобагачанська селищна рада, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 193). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 187). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ЛУБЕНСЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА просили справу розглянути за відсутності їх представника, при винесенні рішення покладалися на розсуд суду (а.с. 176). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 4,4500\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~яка розташована\~на території\~Радивонівської сільської\~ради Великобагачанського\~району Полтавської\~області, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV ПЛ № 047908, виданого Великобагачанською селищною Радою народних депутатів 24 липня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011055100 (а.с. 18). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка загальною площею\~4,4498\~га зареєстрована\~в Державному\~земельному кадастрі\~та має\~кадастровий номер:\~5320284300:00:001:0115,\~цільове призначення:\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~яка розташована\~на території\~Радивонівської сільської\~ради Великобагачанського\~району Полтавської\~області, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV ПЛ № 047908, виданого Великобагачанською селищною Радою народних депутатів 24 липня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011055100, належить [PERSON] на праві власності (а.с. 12-17). Позивач по справі [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та копією свідоцтва про народження виданого повторно серія [NUMBER] (а.с. 19, 20). [INFO] помер [PERSON] в місті Москва Російська Федерація, після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 6-9). Відповідно до довідки виданої головним спеціалістом відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ЦНАП Лубенської міської ради Таран О.В. за № 140/14103 від 21.01.2025, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , є ПОВНОЛІТНІМ сином померлого, та відповідно до ІНФОРМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ, є громадянином України та виїхав з території України 07 жовтня 2019 року та в подальшому не в`їжджав на територію України (том 1 а.с. 74). Спадкову справу №\~5/2025 відкрито в ЛУБЕНСЬКІЙ ДЕРЖАВНІЙ НОТАРІАЛЬНІЙ КОНТОРІ, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Вокзальна, будинок 7, місто Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код юридичної особи 02900084, за останнім відомим місцем проживання померлого на території України, відповідно до положень ст. 1221 ЦК України (том 1 а.с. 21). Після смерті спадкодавця, позивач у строк, встановлений законом, прийняв спадщину після померлого, подавши заяви до органів нотаріату, що підтверджується відповіддю завідувача Лубенської держаної нотаріальної контори Іщенко Г.К. (а.с. 46-61). Постановою завідувача Лубенської держаної нотаріальної контори Іщенко Г.К. від 22 січня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с. 21). Щодо порушення права позивача на отримання спадщини за померлою особою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до статті 1269 Цивільного Кодексу України від імені малолітньої дитини заяву про прийняття спадщини подають її батьки (усиновлювачі) чи опікун. Особа, яка досягла 14 років (стала неповнолітньою), має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків (усиновлювачів) чи піклувальника. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом проаналізовано Матеріали спадкової справи №\~5/2025 відносно померлого [PERSON] , померлого [INFO] (том 1 а.с. 46-61), які надіслані на адресу суду, на предмет наявності інших осіб, які прийняли спадщину після померлої особи із урахуванням обставин, які встановлені судом в ході судового розгляду. Суд звертає увагу на те, що не ототожнює поняття реєстрації фізичної особи за відповідною адресою із поняття постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. А тому суд вважає помилковим висновок державного нотаріуса, який зроблено на основі відомостей про осіб місце проживання яких зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 59), що фізична особа відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , в належний спосіб прийняв спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, з огляду на те, що ані померлий на момент смерті, ані відповідач на території України не проживали, що підтверджується дослідженими матеріалами цивільної справи, а тому встановлені в судовому засіданні обставини справи свідчать, що єдиним спадкоємцем, який у визначений законом спосіб прийняв спадщину, на день розгляду справи в суді, є позивач по справі, інші особи, які б прийняли спадщину відсутні. З огляду на вище зазначені висновки суду, є всі підстави вважати, що відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві порушила його право на отримання спадкового майна, яке залишилося після померлого. З огляду на вище викладене, в справі маються достатні докази, які свідчать про те, що після смерті [PERSON] , спадщину за законом прийняв позивач по справі, тому за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності\~на земельну\~ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5320284300:00:001:0115, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області, яка належала спадкодавцю. Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд зазначає таке. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався. Спадкову справу заведено 06 січня 2025 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивача [PERSON] . При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Суд звертає увагу, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Водночас, спадкодавець помер в місті Москва РФ, відомостей, що фактичне місце проживання відповідача [PERSON] було спільним із спадкодавцем матеріали справи не містять. Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано. Отже, оскільки [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Встановлено, що предметом заяви є вимога про встановлення факту непроживання відповідача [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою реалізації права на прийняття спадщини позивачем. Разом з тим, реалізація права на прийняття спадщини позивачем, на думку суду, жодним чином не залежить від встановлення факту на якому наполягає сторона позивача, а тому встановлення вказаного факту не створює жодних правових наслідків, з огляду на те, що ані померлий на момент смерті, ані відповідач на території України не проживали, що підтверджується дослідженими матеріалами цивільної справи, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення факту, який має юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: partial