Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

·Позивач звернулася\~з\~позовом\~ до\~відповідача\~про розірвання\~шлюбу\~посилаючись\~на те,\~що\~сторони\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі,\~\~мають дітей:\~ [PERSON] ,\~2011\~року народження\~та [PERSON] ,\~2019\~року народження.\~Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно та без негативних емоцій вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння,\~втратили почуття любові та поваги один до одного. З березня 2022 року не проживають як одна сім`я, не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Просила шлюб розірвати , понесені судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 серппня 2025 року відкрито провадженні у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року, мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей\~105,\~110 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте сторони не мають наміру зберігати шлюб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем подано суду заяву про визнання позову, визнання позову не суперечить закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною 2\~статті 114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3\~статті 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем не надано суду належних доказів, що останній звільнений від сплати судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. та позивач має право на повернення з державного бюджету сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved