Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Мотивувала позовні вимоги тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Право на вказану земельну частку [PERSON] набула на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого відповідно до розпорядження Пустомитівської РДА № 271 від 28.05.1997 року. Водночас, за час свого життя [PERSON] не здійснила дій щодо виділення їй вказаної земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та не оформила державний акт на право власності на земельну ділянку. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус усно відмовив у вчинення нотаріальної дії, вказавши на відсутність правовстановлюючих документів, зокрема сертифіката на право на земельну частку (пай) та витягу з Державного земельного кадастру. 06.08.2024 року вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівської області із відповідним запитом, однак отримала відповідь про відсутність записів щодо реєстрації або видачі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . Однак, розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації № 271 від 28.05.1997 року встановлено, що [PERSON] входила до списку працівників КАТП «Винниківське», які мали право на земельний пай у колективній власності підприємства. Таким чином, спадкодавець фактично отримала право на земельну частку (пай), однак не оформила її у натурі (на місцевості), що унеможливлює реалізацію її спадкових прав в досудовому порядку. З огляду на викладене вище просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14.05.2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою від 11.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 06.10.2025 року не з`явилися усі учасники розгляду справи, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 16.05.2025 року та 14.07.2025 року позивачем [PERSON] подано клопотання, згідно мотивів яких позовні вимоги підтримала і просила такі задовольнити, здійснивши розгляд справи у її відсутності на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.1973 року Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02.03.1991 року Чижиківською сільською Радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.12.2021 року Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.08.2022 року Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] . За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач [PERSON] вказує на те, що вона прийняла спадщину після смерті [INFO] її матері [PERSON] , оскільки спільно з нею проживала на момент смерті, що підтверджується довідкою Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області № 3585/164-2024 року від 12.11.2024 року. Водночас, із згаданої вище довідки вбачається, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , станом на момент смерті [PERSON] спільно з нею проживав, а тому фактичними діями прийняв спадщину. При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги лише щодо спадкування за законом після смерті матері, а не обох батьків. Крім цього, з розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року вбачається, що на території Винниківської сільської Ради народних депутатів у КАТП «Винниківське» затверджено розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га. Із долученого розрахунку розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по пайовиках КАТП «Винниківське» на території Винничківської сільської Ради народних депутатів, [PERSON] затверджено розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га. Водночас, суд критично ставиться до вказаного розрахунку, оскільки з розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року встановлено, що розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га. затверджено на території КАТП «Винниківське», яке розташоване в межах Винниківської сільської Ради народних депутатів. Натомість, долучений розрахунок розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах стосується пайовиків КАТП «Винниківське», яке розташоване на території Винничківської сільської Ради народних депутатів. Крім цього, як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. З цього приводу слід вказати, що за ст. 22 Земельного кодексу України, в редакції від 22.06.1993 року чинній на момент видачі розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином, у [PERSON] станом на момент смерті [INFO] було відсутнє право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, а тому таке не може спадкуватись позивачем [PERSON] за законом. Додатково слід вказати, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, за відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, звернення особи до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно є передчасним з огляду на відсутність спору про право. За ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. При цьому, стороною позивача не заявлено жодних клопотань щодо витребування у відповідних осіб доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed