Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

12.03.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення дії трудового договору, забезпечення педагогічного навантаження та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким позивається до Національної академії статистики, обліку та аудиту (далі по тексту НАСОА). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.02.2025 року по справі №752/20098/24 його було поновлено на посаді старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики з 31 серпня 2024 року. Проте, вже 19.02.2025 року відповідач наказом №18-к призупинив з ним дію трудового договору до завершення вступної компанії на 2025-2026 навчальний рік. Приймаючи таке рішення, відповідач керувався статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ, а також начебто відсутністю обсягу педагогічного навантаження. Таке рішення відповідача вважає незаконним з тих підстав, що на посаду старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики НАСОА він був призначений 01.03.2023 року. З підстав численних обстрілів прилеглих територій , навчання в НАСОА та підпорядкованому їй Фаховому коледжу бізнесу та аналітики відбувалося дистанційно. Протягом 2023-20245 навчального року в його обов`язки як викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики входило викладання дисциплін: - «Інформатимка» (І та ІІ курси коледжу, І курс НАСОА); - «Алгоритмізація і програмування» (ІІ курс коледжу, І курс НАСОА); - «Архітектура комп`ютера» (ІІ курс коледжу, І курс НАСОА); - «Об`єктно-орієнтоване програмування» (ІІІ курс коледжу, ІІ курс НАСОА). Середньомісячна кількість робочих годин складала приблизно 157 робочих годин, що відповідало на вант важенню в розмірі 1,5 ставки. Дисципліни які ним викладалися є обов`язковими і не можуть бути виключені з навчальної програми, а тому допускає, вони були передані для викладання іншому викладачеві. [PERSON] у позовній заяві також стверджував, згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», водночас таке право не є абсолютним. Для застосування зазначеної норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він нне може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі , організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Вважає, що відповідач фактично унеможливив повноцінне виконання ним трудових обов`язків, чим порушив його конституційне право на працю. Просив: скасувати дію наказу №18-к про призупинення дії трудового договору з ним; зобов`язати відповідача забезпечити йому обсяг педагогічного навантаження в розмірі не менше однієї ставки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати призупинення дії трудового договору до дня повноцінного поновлення на роботі; стягнути з відповідача судові витрати. Провадження у справі було відкрито 18.04.2025 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач у справі правом подачі відзиву на позов [PERSON] не скористався. Підготовче провадження у справі було закрито 24.07.2025 року. У судове засідання, для розгляду справи по суті сторони не з`явилися. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені ним позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач явку представника до суду не забезпечив повторно, з будь-якими клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Відповідно до правил частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги, що відповідач НАСОА належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання представника, не подала відзив на позов, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення за його позовом, суд визнав за можливе у справі за позовом [PERSON] до НАСОА про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що 18.02.2025 року ректором Національної академії статистики, обліку та аудиту О.Г. Осауленко було видано наказ №16к про поновлення на роботі [PERSON] на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.02.2025 року по справі №752/20098/24, яким скасовано наказ від 29 серпня 2024 року №138-к про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на роботі на посаді старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики з 31 серпня 2024 року. (а.с.5). 19.02.2025 року ректором Національної академії статистики, обліку та аудиту О.Г. Осауленко було видано наказ №18-к про призупинення дії трудового договору, яким призупинено дію трудового договору з [PERSON] до завершення вступної компанії на 2025-2026 навчальний рік. Урахувати, що строки проведення вступної компанії на 2025-2026 навчальний рік будуть установлені відповідним наказом Міністерства освіти і науки України. Проінформувати [PERSON] про прийняте рішення стосовно трудового договору після завершення вступної компанії на 2025-2026 навчальний рік. (а.с.7). Як видно зі змісту, зазначеного вище наказу, його було видано на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 156.03.2022 №2136-ІХ, з посиланням на те, що в умовах дії воєнного стану введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», значно скоротився контингент здобувачів освіти у Фаховому коледжі бізнесу та аналітики, і відповідно зменшилися наявні обсяги педагогічного навантаження для викладачів коледжу. У зв`язку з цим на даний час відсутній обсяг педагогічного навантаження для поновленого наказом від 18 лютого 2025 року №16-к на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики [PERSON] . Відповідно до правил статей 3,4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами статей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити стаття 264 ЦПК України. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що він з 01.03.2023 року перебував у трудових правовідносинах з відповідачем НАСОА на посаді старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики, 18.02.2025 року був поновлений на роботі на виконання рішення суду, а вже 19.02.2025 року відповідач видав наказ яким призупинив дію укладеного з ним трудового договору з підстав відсутності обсягу педагогічного навантаження для поновленого наказом від 18.02.2025 року №16-к старшого викладача [PERSON] , однак підстави для видачі такого наказу, передбачені статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відсутні. Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносини в умовах воєнного стану, передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану». З аналізу змісту Закону України «Про правовий режим воєнного стану», цим Законом визначено особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до цього ж Закону. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим же Законом. Відповідно до правил статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливості заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 64 Конституції України встановлено, що не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Як видно зі змісту частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», якою врегульовано порядок призупинення дії трудового договору призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативою однієї із сторін сукупно на строк не більше ніж 90 календарних днів під час дії воєнного стану (враховуючи строки його продовження). За згодою сторін строк призупинення дії трудового договору може бути продовжений на строк понад 90 календарних днів, але не більше ніж до дня припинення або скасування воєнного стану. Як видно зі змісту наказу відповідача №18-к від 19.02.2025 року «Про призупинення дії трудового договору» в обґрунтування призупинення дії трудового договору з позивачем у справі, роботодавець посилається тільки на відсутність обсягу педагогічного навантаження для поновленого наказом від 18.02.2025 року №16-к на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року старшого викладача Фахового коледжу бізнесу та аналітики [PERSON] . Однак, відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», якою керувався відповідач під час видачі оскаржуваного позивачем наказу, призупинення дії трудового договору можливе за умови збройної агресії проти України та у зв`язку з цим можливості у обох сторін за трудовим договором виконувати обов`язки передбачені трудовим договором. Відповідно до правил частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд погоджується з заявою позивача, що до спірних правовідносин, що мають місце між ним та НАСОА щодо наказу №18-к від 19.02.2025 року про зупинення дії трудового договору підлягають застосуванню правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23), від 14 вересня 2023 року у справі №754/5488/22 (провадження № 61-6588св23) з приводу того, що право роботодавця на тимчасове призупинення трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку з військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. На думку суду, посилання відповідача в наказі №18-к від 19.02.2025 року про зупинення дії трудового договору зі старшим викладачем Фахового коледжу бізнесу та аналітики [PERSON] на те, що в умовах дії воєнного стану введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», значно скоротився контингент здобувачів освіти у Фахового коледжу бізнесу та аналітики, і відповідно зменшилися наявні обсяги педагогічного навантаження для викладачів коледжу не заслуговують на увагу, оскільки сама по собі обставина, що скоротився контингент освіти не свідчить про відсутність у НАСОА можливості забезпечити роботою позивача у справі [PERSON] . Суд також бере до уваги ту обставину, що відповідач у справі не скористався своїм правом подачі до суду відзиву на позов [PERSON] та не виконав свого обов`язку на спростування зазначених позивачем підстав для позову, а саме наявності обставин, які б давали право на призупинення дії трудового договору з позивачем відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наказ №18-к від 19.02.2025 року про призупинення дії трудового договору НАСОА зі старшим викладачем Фахового коледжу бізнесу та аналітики [PERSON] підлягає скасуванню, та застосуванню до спірних правовідносин сторін у справі правил статті 235 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час дії наказу, котрий визнаний судом таки, що підлягає скасуванню. При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період часу протягом якого діяв наказ про призупинення дії трудового договору, суд , відповідно до правил частини 4 статті 82 ЦПК України, приймає до уваги встановленні рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.02.2025 року за позовом [PERSON] до Національної академії статистики, обліку та аудиту про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким встановлено, що середній заробіток [PERSON] у відповідача на посаді старшого викладача Фахового коледжу бізнесу складав 12 225, 00 гривень, а середньоденний 568, 00 гривень, відповідно такі показники про середній заробіток позивача підлягають застосуванню судом при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Так, час вимушеного прогулу позивача [PERSON] у зв`язку з видачею відповідачем наказу про призупинення трудового договору, який за висновками суду підлягає скасуванню тривав з 19.02.2025 року і по дату завершення вступної компанії 2025-2026 року, котра за даними інформації на офіційному сайті НАСОА тривала по 20.10.2025 року включно. За проведеним судом розрахунком до стягнення підлягає середній заробіток у розмірі (12 225, 00 х 7 (повних 7 місяців у періоді з 19.02. по 20.10.2025 року) = 85 575, 00; 568,00 х 22 (8 робочих днів у лютому місяці, 14 робочих днів у жовтні місяці 2025 року) = 12 496, 00; 85 575, 00 + 112 496, 00 = 98 639, 00) 98 071, 00 гривень. Що ж стосується вимог позивача, що середній заробіток має бути стягнуто судом з дати призупинення дії трудового договору до дня повноцінного поновлення на роботі, то в цій частині вони не можуть бути задоволені судом, оскільки оскаржуваний позивачем наказ тільки призупиняв дію трудового договору з обмеженням настання певної події, а саме завершенням вступної компанії на 2025-2026 навчальний рік. Не підлягає задоволенню судом і позовна вимога [PERSON] про зобов`язання відповідача забезпечити йому обсяг педагогічного навантаження в розмірі не менше однієї ставки з тих підстав, що між сторонами у справі мають місце трудові правовідносини з 01.03.20213 року, останній був поновлений відповідачем на роботі 18.02.2025 року на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17.02.2025 року, а оспорюваним позивачем наказом не змінювалися умови праці щодо обсягу його педагогічного навантаження, а тільки було призупинено дію трудового договору, котрий поновлюється з огляду на скасування судом наказу №18-к від 19.02.2025 року. За правилами статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру, що задоволена судом, а судовий збір за позовну вимогу майнового характеру стягнути з відповідача на користь держави. Понесені позивачем судові витрати за позовну вимогу немайнового характеру щодо зобов`язання відповідача забезпечити йому педагогічне навантаження не підлягають відшкодуванню з огляду на висновки суду про відсутність підстав для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved