Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Представник позивача\~Андрущенко М.В. звернувся у суд із даним позовом, який мотивує тим, що 21 лютого 2024 року між Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (далі ТОВ "Іннова Фінанс") та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику № 3129600224 (далі Договір позики) в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". За умовами Договору позики ТОВ "Іннова Фінанс" надає позичальнці позику в розмірі 3000 грн на строк 360 днів із стандартною процентною ставкою 2,2% на день. Дата надання позики 21.02.2024 року або наступний за нею календарний день. ТОВ "Іннова Фінанс" свої зобов`язання за Договором позики виконало та надало позичальниці грошові кошти у розмірі 3000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці. Однак, [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Договором позики, у зв`язку з чим у неї станом на день подання позовної заяви утворилася заборгованість в розмірі 23151 грн, що складається з: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту; 20151 грн заборгованість за процентами. Просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 23151 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надано відповідачці строк для надання відзиву, призначено розгляд справи на 02 жовтня 2025 року. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позов не подала, у зв`язку з чим суд на підставі ч. 2 ст. 191 ЦПК України вирішує спір за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~ Позов підлягає до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що 21 лютого 2024 року між ТОВ "Іннова\~Фінанс"та [PERSON] було укладено Договір позики, який підписаний\~електронним підписом\~відповідачки шляхом\~відтворення одноразового\~ідентифікатора \~u337bnvhhk.За умовами Договору позики ТОВ "Іннова\~Фінанс"надає [PERSON] позику в розмірі 3000 гривень (п. 2.3 Договору позики) зі строком дії договору 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів (п. 2.5 Договору позики). За користування позикою нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою 2,2% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, визначеного в п. 2.5 Договору позики (п. 2.6.1 Договору позики). У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, ТОВ "Іннова Фінанс" має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі (п. 6.4 Договору позики). Згідно з\~листом ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Контрактовий\~Дім"\~№ 7/13994\~від 11.08.2025позивачем на виконання Договору позики 21 лютого 2024 року перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн на банківську картку з початковими та кінцевими цифрами у номері [NUMBER] , вказану відповідачкою у реквізитах Договору позики. З розрахунку заборгованості за Договором позики убачається, що заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 15 серпня 2025 року становить 23151 грн, з яких: 3000 грн тіло кредиту, 20151 грн проценти. Відповідачкою заборгованість за Договором позики, а саме за тілом позики та відсотками не спростована, останньою щодо правильності розрахунку такої заборгованості не надано заперечень. Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Договору позики. Згідно з ч. 1, ч. 3\~ст. 509 ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позики у сумі 3000 грн, останньою не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, у вказаному розмірі. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З наданого ТОВ "Іннова Фінанс" розрахунку встановлено, що за період поза межами строку кредитування, позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за "користування кредитом". Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачці не нараховувалось. Як встановлено судом, строк позики був погоджений сторонами та становив згідно з п. 2.5 Договору позики 360 днів. Доказів того, що строк дії Договору позики був продовжений на підставі п. 2.5.1 Договору позики, матеріали справи не не містять. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії Договору позики є безпідставним, тому проценти за користування коштами за Договором позики повинні нараховуватися з дня надання позики протягом 360 днів. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики установлено, що позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування позикою протягом строку дії договору за ставками 2,2%, 1,50%, 1,00%. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про споживче кредитування" законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, укладаючи 21 лютого 2024 року Договір позики, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, позивач не мав права визначати проценту ставку в розмірі більше 1% за кожен день користування позикою. Судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати відсотків протягом строку дії Договору позики за процентною ставкою 1%, який складає: 3000 грн (сума боргу) х 1% : 100 % х 360 (днів) = 10800 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за Договором позики у розмірі 13800 грн, яка складається із: суми заборгованості за сумою позики в розмірі 3000 грн, суми заборгованості по процентах 10800 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1443 грн 96 коп. (13800/23151*2422,40).

Outcome: partial