Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі зазначають, що сторонам у справі, а також [PERSON] , яка померла [INFO] , дружини позивача та матері позивачки, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями [PERSON] є позивачі, чоловік та дочка, які прийняли спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, відтак вони є власниками по 1/8 частині вказаної квартири кожен згідно положень ч.5 цієї ж статті. Але не можуть оформити свої спадкові права, оскільки приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гичка Н.Б. листом від 16/02-14 від 03.03.2025р. відмовила їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність інформації про проведену державну реєстрацію права власності за померлою на квартиру, яка є спадковим майном. Просять суд визнати за кожним право власності в порядку спадкування по 1/8 частині квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачка [PERSON] , дочка позивачки [PERSON] та онука спадкодавця, зареєстроване місце проживання якої з 1994р. є спірна квартира, заявою позов визнала. Учасники справи подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , 1934р.н. (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS] . Ця квартира перебувала в спільній сумісній власності 4 співвласників: спадкодавця, її чоловіка, який її пережив позивача [PERSON] (а.с.23), її дочки позивачки [PERSON] (а.с.7-8), та її онуки відповідачки, по 14,1 м.кв. у кожного, тобто в рівних частках. Місцем проживання всіх учасників справи є вказана квартира; позивач [PERSON] зареєстрований з 1972р. (спадкова справа, а.6зв-7), позивачка [PERSON] з 2002р. (спадкова справа, а.9-10), відповідачка з 1994р. (спадкова справа, а.11зв, 13). Позивачі як спадкоємці 1 черги не можуть оформити свої спадкові права на 1/8 частину спірної квартири як чоловік та дочка спадкодавця, позаяк приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гичка Н.Б. листом від 16/02-14 від 03.03.2025р. відмовила їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність інформації про проведену державну реєстрацію права власності за померлою на квартиру, яка є спадковим майном (спадкова справа, а.33). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належала на праві спільної часткової власності сторонам справи та спадкодавцю, яка померла [INFO] (а.с.а.с.25-27). Згідно із ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст.1273 ЦК України). Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. При зверненні з позовними вимогами про визнання права власності на спірне майно належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину (постанова ВС від 18.12.2024р. у справі 202/8251/18). Як випливає з матеріалів справи, позивачі є спадкоємцями 1 черги за законом (чоловік та дочка) а відповідачка 5 черги за законом (онука, родич спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно), і всі вони прийняли спадщину в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки не відмовились від неї. При цьому позивачі як спадкоємці першої 1 черги за законом усувають відповідачку як спадкоємця 5 черги від спадкування згідно ч.1 ст.1258 ЦК України. Судом встановлено, що у позивачів існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вони не можуть. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що коли спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. При цьому незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини (постанова ВС від 22.03.2023р. у справі № 463/6829/21-ц, від 02.09.2020р. у справі 522/19969/16-ц). Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved