Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

представник позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Курзін О.А. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», [PERSON] в якому з врахуванням відмови від частини позовних вимог, остаточно просив: -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . -витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] - 1/3 частину квартири [ADDRESS] . -витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] - 1/3 частину квартири [ADDRESS] . -витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] - 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до заповіту від 13 лютого 2018 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємицями щодо майна свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 22 серпня 2018 року, видане за законодавством Республіки Кіпр. Після смерті [PERSON] його спадкоємиці звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., якою відповідно до отриманих 13 лютого 2019 року заяв спадкоємців зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу № 63758102, що записана в Книзі обліку реєстрації спадкових справ за № 6/2019. В позові зазначено, що під час здійснення нотаріусом КМНО Забігайло Л.П. діловодства у спадковій справі № 63758102, нею отримано інформаційну довідку від Київського міського бюро технічної інвентаризації, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за спадкодавцем [PERSON] на праві приватної власності. Проте, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно власником квартири було вказано [PERSON] . Вказаною особою (відповідачем у справі) набуто право власності на вищевказане нерухоме майно після смерті [PERSON] на підставі правочинів, вчинених [PERSON] , що начебто діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови, від 15 липня 2014 року, апостильовану 21 липня 2014 року за № 30917. З посиланням на вказану довіреність, [PERSON] підписав від імені [PERSON] акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020 року до статутного капіталу ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та рішення учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» № 16-01/20 від 16 січня 2020 року. Вказані акт та рішення стали підставою для внесення приватним нотаріусом КМНО Колесник О.О. 27 січня 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 35270218 про право власності ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, 18.05.2020 приватним нотаріусом КМНО Дубенко К.М. був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 36529501 про право власності відповідача [PERSON] на вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2020, укладеного між ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та [PERSON] від 16.01.2020 оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься до статутного капіталу ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ`ю Таким чином, станом на дату звернення до суду із вказаним позовом (04.08.2023) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи про право власності [PERSON] на квартиру. Позивачі стверджують, що оскільки [PERSON] помер [INFO] , то саме з цієї дати представництво за всіма довіреностями, виданими за його життя - припиняються. Оскільки [PERSON] від імені [PERSON] підписав акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 січня 2020 року до статутного капіталу ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», рішення учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» № 16-01/20 від 16 січня 2020 року, то вказані довіреність, акт, рішення, рівно як і рішення державних реєстраторів - приватних нотаріусів КМНО Колесник О.О. та Дубенко К.М. - відповідач [PERSON] підписав на підставі довіреності, яка припинила свою дію. Позивачі стверджують, що їх батько - громадянин Кіпру [PERSON] не міг підписати та видати [PERSON] довіреність, що посвідчена Філіппе Боулле нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014 року і апостильована 21 липня 2014 року за № 30917, оскільки ніколи не перетинав кордон Республіки Сейшельські острови. Також в позові зазначено, що коли позивачі дізнались про те, що [PERSON] розпорядився майном їх батька на підставі вищевказаної довіреності, то вони звернулись до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, яким відкрито кримінальне провадження № 12020100100006177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і в цьому провадженні позивачів визнано потерпілими. Відповідно до висновку експерта від 14.07.2022, складеного за результатами проведення почеркознавчої експертизи, підпис від імені [PERSON] виконаний не ним, а іншою особою з наслідуванням підпису, що беззаперечно свідчить про те, що батько позивачів ніколи не підписував вказану довіреність на підставі якої діяв відповідач [PERSON] . Таким чином, на думку сторони позивача, з врахуванням положень ст.ст. 330, 288, 396, 1216, 1268, 1269, 1299 ЦК України, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями дана справа передана судді Пономаренко Н.В., яка ухвалою від 04.08.2023 залишила позовну заяву без руху та надала позивачеві час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18.09.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.11.2023 розглянуто та задоволено клопотання позивача про витребування доказів в частині витребування у приватного нотаріуса КМНО Забігайло Л.П. копій матеріалів спадкової справи №6/2019 щодо майна померлого [PERSON] . Від приватного нотаріуса КМНО К.М. Дубенко надійшов лист про розгляд справи за її відсутності. 13.02.2024 в підготовчому судовому засіданні був прийнятий та долучений до матеріалів справи відзив відповідача ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» в якому висловлені заперечення проти позову, посилання, серед іншого, на те, що: почеркознавчі експертизи проводились по копіям документів; відсутні докази того, що заяви позивачок про прийняття спадщини були оформлені та прийняті належним чином; відповідачу про смерть учасника не було відомо. Також зазначено, що представником позивача подано в різні суди щодо інших частин спадкової маси аналогічні спори. 18.01.2024 надійшло клопотання вказаного відповідач про визнання доказів (висновків почеркознавчих експертиз) недопустимими. 13.02.2024 ухвалою суду зупинено провадження у вказаній цивільній справі до набрання законної сили рішенням в цивільній справі №760/15931/23(аналогічні правовідносини, відмінність виключно за об`єктом нерухомості та остаточним набувачем прав власності). 18.10.2024 ухвалою суду провадження по справі поновлено. 19.12.2024 протокольною ухвалою суду клопотання представника позивача про зміну предмета позову залишено без розгляду. 19.02.2025 ухвалою суду заяву представника позивачок про відмову від частини позовних вимог задоволено і закрито провадження в частині позовних вимог: -визнати недійсним правочин - довіреність, посвідчену Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15.07.2014, апостильовану 21.07.2014 за №30917 від 2014 року, на підставі якого [PERSON] діяв від імені гр. Великобританії [PERSON] та підписав від його імені АКТ від 16.01.2020 оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься для збільшення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та рішення Учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» №16-01/20 від 16.01.2020; -визнати недійсним Акт від 16.01.2020 оцінки та приймання-передачі майна, яке вноситься для збільшення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», складений між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] та ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», від імені якого діяв Зейналов Е.Б. на підставі рішення учасників ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. 16.01.2020; -визнати недійсним та скасувати рішення про збільшення статутного капіталу Учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» №16-01/20 від 16.01.2020р. [PERSON] , підписаного [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON] справжність підписів на якому посвідчено приватніш нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., 16.01.2020 року та зареєстровано в реєстрі за №№151, 152 яким квартиру [ADDRESS] внесено до статутного капіталу ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ»; -визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50901720 від 30.01.2020 р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 35270218 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Колесник Олени Олександрівни приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру [ADDRESS] ; -визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.05.2020р. квартири [ADDRESS] , серія та номер 589, укладений між ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та [PERSON] . -визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52273808 від 18.05.2020 р. (номер запису про право власності/довірчої власності: 36529501 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Дубенко Катерини Миколаївни приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ права власності на квартиру [ADDRESS] . -зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача шляхом внесення до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . 19.02.2025 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про призначення технічної експертизи документа. 30.04.2025 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. 18.08.2025 ухвалою суду в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про закриття провадження відмовлено. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Курзін О.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання 30.09.2025 відповідачі не з`явились, явку представників не забезпечили, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Треті особи, будучи повідомленими про день та час судового засідання до суду не з`явились, причини неявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 22.08.2018, видане за законодавством Республіки Кіпр (т.1 а.с.27). Встановлено, що 13.02.2018 громадянином Республіки Кіпр [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким все рухоме і нерухоме майно, що йому належало, після його смерті в рівних долях - по 1/3 частини - він заповідав його донькам (позивачкам у справі): [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.22-26). 13.02.2019 позивачки, як спадкоємиці [PERSON] , звернулися із заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., якою було зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу №63758102 (№6/2019 у нотаріуса) (т.2 а.с.11-91). Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.10.1996 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.16-17). Із наявної в матеріалах спадкової справи №6/2019 довідки БТІ КВ-2019 від 06.12.2019 за №47881 вбачається, що згідно із даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тесленко А.О., приватним нотаріусом КМНО 02.10.1996 №1822. Дата проведення реєстрації в Бюро - 09.10.1996 за реєстровим №213/31807 (зворот т.2 а.с.59). Разом із тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником вказаного житлового приміщення квартири [ADDRESS] станом на день подання позову значиться [PERSON] (т.1 а.с.31). Встановлено, що відповідачем [PERSON] вказану квартиру було набуто у власність після смерті [PERSON] у зв`язку з використанням довіреності, посвідченої від його імені Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15.07.2014, апостильованої 21.07.2014 за №30917, на ім`я [PERSON] . Так, на підставі цієї довіреності [PERSON] було підписано від імені [PERSON] Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16.01.2020 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та рішення Учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» №16-01/20 від 16.01.2020. На підставі цих документів приватним нотаріусом КМНО Колесник О.О. 27.01.2020 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №35270218 про право власності ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» на спірне Приміщення (т.1 а.с.31). Після цього, 18.05.2020 приватним нотаріусом КМНО Дубенко К.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №36529501 про право власності [PERSON] на спірне приміщення на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 589, укладеного між ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та [PERSON] . Відповідно до положень ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Верховного Суду від 02.07.2025 постанову Київського апеляційного суду від 26.09.2024 залишено без змін. Так, постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2024, яким скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2023 та ухвалено нове рішення у цивільній справі №760/15931/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Девелопмент» та [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Олена Олександрівна та приватний нотаріус Київського нотаріального округу Дубенко Катерина Миколаївна, про визнання довіреності та вчинених на її підставі правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування майна із чужого незаконного володіння встановлені наступні обставини. Так, у вказаному рішенні суду апеляційної інстанції встановлено, що 16 січня 2020 року, тобто через один рік і п`ять місяців після смерті [PERSON] (померлого [INFO] ), [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , посвідченої Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15 липня 2014 року, апостильованої 21.07.2014 за №30917, підписав від імені [PERSON] - Акт приймання-передачі нерухомого майна від 16.01.2020 року, яким до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Відповідача-2) передав: нежитлове приміщення (в літ. «А»), загальною площею 52,9 кв.м. що в будинку [ADDRESS] , вартістю 500 000 грн.; трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальної площею 64.40 кв.м., житловою площею 43.60 кв.м., вартістю 500 000 грн.; двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38.80 кв.м., житловою площею 20.50 кв.м., вартістю 500 000 грн.; двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46 кв.м. , житловою площею 29.90 кв.м., вартістю 500 000 грн., а всього погоджена та оцінена вартість майна, що внесена до Статного капіталу Товариства складає - 2 000 000 (два мільйони) гривень, що становить 16,6% часток Статутного капіталу. Вказаний Акт вчинений відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» №16-01/20 від 16.01.2020, що володіє 100% часток у статутному капіталі - [PERSON] та запрошеної особи - [PERSON] в особі представника [PERSON] , що дії на підставі довіреності від 15 липня 2014 року (т. 1 а.с. 34-39 справи №760/15931/23). Таким чином, вже у вказаній справі №761/27774/23 судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на вказане приміщення після смерті [PERSON] у зв`язку з використанням довіреності, посвідченої Феліппе Боулле, нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15.07.2014, апостильованої 21.07.2014 за №30917, на ім`я [PERSON] . Відповідно до пп. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Як було встановлено судом на підставі доданого до позовної заяви копії Свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 22.08.2018, виданого за законодавством Республіки Кіпр, [PERSON] помер [INFO] . З цієї дати представництво за всіма довіреностями, виданими за життя [PERSON] , припинено. Як вбачається із доданої до позовної заяви копії акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та копії рішення Учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» №16-01/20, вони були підписані 16 січня 2020 року відповідачем [PERSON] на підставі наданої йому [PERSON] довіреності, посвідченої Філіппе Боулле нотаріусом Республіки Сейшельські острови від 15.07.2014. Таким чином, дата підписання цих документів настала вже після смерті [PERSON] , тобто [PERSON] підписано вищевказані документи на підставі довіреності, що припинила свою дію у зв`язку із смертю особи [PERSON] від імені якого вказана довіреність була видана. При цьому, у п.82 Постанови Верховного Суду від 02.07.2025 в справі №760/15931/23 при перегляді рішення суду апеляційної інстанції зазначено, що вирішуючи спір, апеляційний суд правильно врахував, що [PERSON] передав спірне майно до статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» 16 січня 2020 року, тобто після смерті [PERSON] , використовуючи довіреність, яка, за умови її видачі [PERSON] , припинила б свою дію відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України, а спадкоємиці [PERSON] не погоджують правочину передачі майна їх батька у статутний капітал товариства. Судом апеляційної інстанції у вищевказаній справі зроблено висновки, що поряд з цим, оскільки судом встановлено, що передача спірного майна до статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» була здійснена 16 січня 2020 року, тобто дата підписання документів настала вже після смерті [PERSON] , і [PERSON] підписано вищевказані документи на підставі довіреності, що припинила свою дію у зв`язку із смертю особи [PERSON] від імені якого вказана довіреність була видана (ч. 1 ст. 248 ЦК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинення [PERSON] як представником [PERSON] та від імені останнього передачі спірного нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» не створює правових наслідків для останнього в частині набуття права власності на спірне майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17, пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 12 лютого 2020 року у справі № П/811/1640/17 (пункт 42), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц,від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 94)). Як зазначено в постанові Київського апеляційного суду від 26.09.2024 в справі №760/15931/23, одним із способів захисту речових прав є, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов). Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Відповідно до частин першої, третьої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Встановивши, що 16 січня 2020 року [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , тобто більше ніж через рік після смерті [PERSON] (померлого [INFO] ), розпорядився від імені померлої особи (батька позивачок) житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] , на підставі вищевказаної довіреності, суд дійшов висновку, що спірне приміщення яке входить до спадщини, яку прийняли позивачки і право власності на яке позивачками набуто з часу її відкриття, з врахуванням ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України, - вибуло з володіння власника поза його волею, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про витребування цієї спірної квартири від добросовісного набувача. Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з такого. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Як зазначено у вищевказаній постанові суду апеляційної інстанції, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West AllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. В даному випадку, надаючи оцінку обставинам вибуття спірного нерухомого майна з власності позивачів, як спадкоємців померлого, та набуття відповідачем [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно в контексті його добросовісності, суд встановив, що спірна квартира вибула на підставі нікчемного одностороннього правочину (довіреності), тобто воля власника на відчуження нерухомого майна була відсутня. Відповідач [PERSON] , проявивши розумну обачність, мав об`єктивну можливість звернути увагу, що спірне приміщення двічі відчужувалась протягом шести місяців - 16 січня 2020 року і 18 травня 2020 року. При цьому, за пунктом 1.2 Договору купівлі-продажу від 10 липня 2020 року зазначено, що вищевказане спірне нежитлове приміщення належить продавцю на підставі рішення № 16/01-20 учасника ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» за яким [PERSON] діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , передав а єдиний учасник ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» - [PERSON] збільшив Статутний капітал ТОВ «СВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» за рахунок вищевказаного спірного нерухомого майна (т. 1 а.с. 30-42). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. У пункті 92 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18), Велика Палата Верховного Суду (у подібних правовідносинах) дійшла висновку, що з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, позивач не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Таких вимог у цьому провадженні відповідач [PERSON] не заявляв. Отже, суд прийшов до висновку, що витребування вищевказаної квартири у відповідача [PERSON] не порушує принцип пропорційності втручання у його право власності. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі № 756/5565/21. При цьому, у постанові Київського апеляційного суду також встановлено, що факти видачі від імені [PERSON] довіреності та користування Відповідачем цією довіреністю стали підставою для звернення Позивачів до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, яким відкрито кримінальне провадження №12020100100006177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Відповідно до Постанови від 22.05.2023 року позивачів визнано потерпілими у цьому провадженні. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020100100006177 постановою слідчого від 04.08.2022 було призначено судово-почеркознавчу експертизу в Київському НДІ судових експертиз (КНДІСЕ). На вирішення експерта було поставлене наступне питання про те, чи відповідають надані на дослідження зразки підпису гр. [PERSON] - підпису, що міститься у рядку «[PERSON]» в документі, який починаєтьтся словами «To whom it may concern…» та закінчується словами «…All my daughter`s expenses are paid by me. Kind Regards [PERSON]». Так, згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12020100100006177, підписи у водійському посвідченні Республіки Кіпр № [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON], у графі (10) паспорта Республіки Кіпр № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , у графі (12) паспорта Об`єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії № [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (термін дії з 22.06.1992 по 22.06.2002) - відповідають підпису, що міститься у рядку «[PERSON]» в документі, який починаєтьтся словами «To whom it may concern…» та закінчується словами «…All my daughter`s expenses are paid by me. Kind Regards [PERSON]». Наданий на дослідження зразок підпису гр. [PERSON], який міститься у рядку «Signature» в фотокопії документа, який починається словами «POWER OF ATTORNEY…» та закінчується словами «… [PERSON] Signature» на 2-х аркушах, не відповідає підпису, що міститься у рядку «[PERSON]» в документі, який починаєтьтся словами «To whom it may concern…» та закінчується словами «…All my daughter`s expenses are paid by me. Kind Regards [PERSON]». Крім того, 27 червня 2022 року позивачі звернулись до ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» із запитом на проведення почеркознавчої експертизи підпису, що містився на технічній копії документа з назвою «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені [PERSON] та датованого « 15 th day of July 2014 ». Для проведення дослідження експерту також були надані оригінали документів зі зразками підписів [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта № 44/22 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 14 липня 2022 року - Фраймович Л.В. , підпис від імені [PERSON] ([PERSON]), зображення якого міститься у рядку «Signature» на останньому аркуші технічної копії документа «POWER OF ATTORNEY», складеного від імені [PERSON] ([PERSON]), датованого « 15 th day of July 2014 », виконаний не [PERSON] ([PERSON]), а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] ( [PERSON] ). При цьому експертом зазначено, що вказаний Висновок виконаний по технічній копії документа (т. 1 а.с. 76-86). Окрім вказаного, вже судом касаційної інстанції від 26.09.2024 в цій справі встановлено в п.82 (текст постанови в ЄДРСР), що вирішуючи спір, апеляційний суд правильно врахував, що [PERSON] передав спірне майно до статутного капіталу ТОВ «СВ Девелопмент» 16 січня 2020 року, тобто після смерті [PERSON] , використовуючи довіреність, яка, за умови її видачі [PERSON] , припинила б свою дію відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України, а спадкоємиці [PERSON] не погоджують правочину передачі майна їх батька у статутний капітал товариства. А в п.84. вищевказаної Постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17, пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. Крім цього, п.п.103-104 Постанови Верховного Суду в справі №760/15931/23, встановлено, що надаючи оцінку обставинам вибуття спірного нерухомого майна з власності позивачів, як спадкоємців померлого, та набуття відповідачем права власності на вказане нерухоме майно в контексті його добросовісності, суд апеляційної інстанції встановив, що спірне приміщення вибуло із власності спадкодавця на підставі нікчемного одностороннього правочину (довіреності), тобто воля власника на відчуження нерухомого майна була відсутня. Відповідач не позбавлений можливості звернутись до продавця у якого він придбав спірне майно із вимогами передбаченими, зокрема статтею 661 ЦК України (подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 569/9312/19). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №262/2707/19. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статті 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, отже, набули право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України, а відтак, звертаючись до суду з позовом про витребування майна, обрали ефективний спосіб захисту своїх прав. Суд, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, прийшов до висновку, що порушені права позивачів підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про витребування на їх користь квартири із володіння [PERSON] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.10.1996 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.16-17). Як вже зазначалось, згідно довідки БТІ КВ-2019 від 06.12.2019 за №47881 вбачається, що згідно із даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тесленко А.О., приватним нотаріусом КМНО 02.10.1996 №1822. Дата проведення реєстрації в Бюро - 09.10.1996 за реєстровим №213/31807 (зворот т.2 а.с.59). 13 лютого 2018 року громадянином Республіки Кіпр [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким все рухоме і нерухоме майно, що йому належало, після його смерті в рівних долях - по 1/3 частини - він заповідав своїм донькам [PERSON] (Позивачка-1), [PERSON] (Позивачка-2) та [PERSON] (Позивачка-3). Вказаний заповіт був апостильований встановленим порядком . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 22.08.2018, видане та апостильоване за законодавством Республіки Кіпр (т. 1 а.с. 25-28). Спадкоємиці [PERSON] , померлого [INFO] , позивачки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П., якою було зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу №63758102 (№6/2019 у нотаріуса). Вказані обставини підтверджуються належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи, яка була витребувана судом і які наявна в матеріалах справи. Поряд з цим, відповідач [PERSON] зареєстрований власником вищевказаного спірного майна на час подання позову і розгляду справи районним судом, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 307521710 станом на 16 лютого 2022 року, сформованою приватним нотаріусом Київського МНО Забігайло Л.П. (т. 1 а.с. 30-31). Таким чином, право позивачів на спадкове майно, як спадкоємців за заповітом, не визнається і заперечується відповідачем. Оскільки відбулось незаконне заволодіння вказаною квартирою, у позивачів відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спірне приміщення, яке увійшло до складу спадщини, а тому позивачки позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування у встановленому порядку, тобто шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом їх батька, отже, належним способом захисту прав позивачів в даному випадку є визнання за ними в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , - за кожною. А тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову та 1) визнати за кожною із позивачок право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; 2) витребувати у [PERSON] на користь кожної із позивачок (спадкоємиць по 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат, суд керується правилами ст. 141 ЦПК України та розподіляє судові витрати шляхом стягнення з кожного відповідача на користь кожної позивачки пропорційно до задоволених вимог судовий збір у розмірі (13420,00 грн./3) по 4473,33 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved