Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У провадження суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 50 820 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. та судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 18.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75228873, за яким ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу кредит в розмірі 15 000 грн. строком на 30 днів, процентна ставка базова 1,99% на день, дата повернення позики 18.07.2021 року, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). 19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» уклали договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75228873 від 18.06.2021 року. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75228873 від 18.06.2021 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.04.2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 50 820 грн. 00 коп., з яких: 15 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35 820 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення основної суми боргу та заборгованості за процентами за договором позики № 75228873 від 18.06.2021 року, внаслідок чого в нього склалась заборгованість у розмірі 50 820 грн. 00 коп., з яких: 15 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35 820 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, яку позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь, а також понесені ним судові витрати по справі. Ухвалою суду справу призначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 18.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75228873, за яким ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу кредит в розмірі 15 000 грн. строком на 30 днів, процентна ставка базова 1,99% на день, дата повернення позики 18.07.2021 року, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до п. 12 договору позики № 75228873, договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, На підтвердження перерахування відповідачу суми кредиту у розмірі 15 000 грн., до позовної заяви додано довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес», у якій зазначено що 18.06.2021 року відбувся успішний переказ на картку № [NUMBER] , отримувач [PERSON] 19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» уклали договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 року, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75228873 від 18.06.2021 року. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75228873 від 18.06.2021 року. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] має заборгованість в сумі 50 820 грн. 00 коп., з яких: 15 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35 820 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту в розмірі 15 000 грн. на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, суду не надано. Що стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків за договором про надання фінансових послуг, суд зазначає наступне. За положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк до 18.07.2021 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України, мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 18.07.2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, проведеного вже після відступлення права вимоги за договором про надання позики № 75228873, розмір заборгованості по відсоткам складає 35 820 грн. 00 коп. Проте, позивач не надав доказів на підтвердження правильності нарахування процентів в розмірі 35 820 грн. 00 коп. Нарахування процентів в такому розмірі не узгоджуються із умовами договору про надання позики № 75228873, відповідно до якого строк кредитування складає 30 днів, тобто до 18.07.2021 року. Водночас позивачем, як слідує з наданого ним розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 18.06.2021 року по 21.12.2024 року, було нараховано відсотки за період з 18.06.2021 року по 16.10.2021 року, тобто за 121 день, замість 30. Як слідує з наданої позивачем копії Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів) у разі неповернення позики Товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою на термін не більше 90 календарних днів. Водночас вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не підписані позичальником, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи договір позики. У п. 5.1 Договору зазначається, що позичальник в порядку ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на сайті компанії ознайомився з інформацією щодо Кредитора та про його послуги. Проте не вказано, що позичальник вважає таку інформацію частиною договору позики. Крім того, у підписаному позичальником Договорі позики взагалі не зазначається про те, що Правила надання грошових коштів у позику є частиною договору. Так само відсутнє підтвердження того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо пролонгації договору. За таких обставин не можна розцінювати вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як частину договору позики, укладеного між сторонами 18.06.2021. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді можливість пролонгації договору. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий правий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Тому, заявлена ТОВ «Фінпром Маркет» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 35 820 грн. 00 коп. є безпідставною. Враховуючи наведені правові висновки, правові норми, обставини справи та зважаючи на відповідні доводи відповідача, суд дійшов висновку, що передбачені договором позики проценти слід нараховувати і стягувати з відповідача у межах строку кредитування, тобто за 30 днів, з 18.06.2021 року по 18.07.2021, використовуючи фіксовану проценту ставку у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 18.06.2021 року по 18.07.2021 року, ним було нараховано відсотки у розмірі 8\~955 грн. 00 коп. Отже, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню саме у розмірі 8\~955 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Позивач на підтвердження витрат на правову допомогу надав: Договір № 01-11/24 від 01.11.2024 року про надання правничої допомоги, укладеним між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., Витяг з акту № 5-П приймання передачі наданої правничої допомоги на суму 3 500 грн., акт приймання передачі справ на надання правничої допомоги (Додаток № 1 до договору № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2099 видане Ткаченко Ю.О., ордер на надання правничої допомоги ТОВ «Фінпром Маркет» адвокатом Ткаченко Ю.О. та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579930931.1 від 18.12.2024 року на суму 175\~000,00 грн. Таким чином, суд, аналізуючи документи надані на обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача, приходить до висновку щодо їх належності у якості доказів на підтвердження понесених ними судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат відповідачем до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної цивільної справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial