Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

28.07.2025 заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кметик Я.С., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявник вказав, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , а після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. На звернення заявника до нотаріальної контори щодо спадкування після смерті брата, йому роз`яснено, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Вказує, що заявник проживав із своїм рідним братом задовго до його смерті, оскільки його рідний брат хворів і потребував сторонньої допомоги. На день смерті [PERSON] заявник проживав разом із ним, займався його похованням та фактично вступив в управління спадковим майном, і по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 30.07.2025 відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі, витребувано з Тернопільської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 04.09.2025 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Байковецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені ним вимоги повністю та просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, від завідувача Осадчук В. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник заінтересованої особи - Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, від сільського голови Кулика А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, щодо заявлених вимог покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Суд встановив, що заявник [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються: - Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00052277251 від 08.07.2025, згідно якого батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] ; - копією свідоцтва про народження [PERSON] від 29.01.1965 серії [NUMBER] , згідно якого батьками заявника є: [PERSON] та [PERSON] . Батьки заявника та спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2007 та серії [NUMBER] від 18.03.2019. [INFO] помер брат заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серія [NUMBER] , виданим 04.03.2024 Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 34. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема частка житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.10.2001. Після смерті брата заявник звернувся до нотаріуса, однак йому було роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкоємцем має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно довідки, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 11.03.2024 № 38 [PERSON] не був зареєстрований на день смерті разом з померлою особою, тому вважається таким, що спадщину не прийняв. Для продовження строку для прийняття спадщини нотаріус рекомендував звернутися до суду. Суд встановив, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] знятий з реєстрації за вказаною адресою з 22.10.2018, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян по [ADDRESS] та копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно із відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 1221/01-16 від 05.08.2025, наданої на запит суду, спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що заявник на день смерті брата [PERSON] , постійно проживав з ним за вказаною адресою і опікувався ним, оскільки брат був психічно хворим. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що їй відомо про те, що протягом останніх років [PERSON] проживав разом з своїм братом [PERSON] , допомагав йому, оскільки останній хворів і часто лежав у лікарні. За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. 23.09.2020 Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 зазначив, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої [PERSON] заяви не встановив, оскільки померлий [PERSON] заповітів не складав, та відсутні будь-які інші спадкоємці, які б могли спадкувати майно після смерті вказаного спадкодавця та могли б оспорювати право заявника на прийняття спадщини, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другоючетвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Викладені [PERSON] доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявник проживав з померлим [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] , протягом останніх років піклувався про свого брата та проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, факт постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день смерті останнього [INFO] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. Відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 484/747/17 від 10.01.2019. З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що\~виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,\~суд доходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved