Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №4289460 від 02.07.2021 у розмірі 39625,00 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 02.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір №№4289460, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . В результаті численних відступлень прав вимоги за вказаним Договором, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 набуло право вимоги до відповідача. Всупереч умовам Договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі. Позиція відповідача У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 01.08.2025 позовна заява отримана судом. 05.08.2025 ухвалою судді провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач відзив на позов не подав. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 02.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір №№4289460, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору: сума позики 5000 грн, строк позики 15 днів, комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 1125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована, особливості нарахування процентів визначені у п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Відповідно до п.2.2.1 Договору, позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору (1,5%/день), в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору (5%/день), в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Договором передбачена пролонгація строку кредитування: на пільгових умовах за ставкою 1,5%/день, та на стандартних (базових) умовах за ставкою 5%/день. Так, відповідно до п. 2.3.1.1. Договору, для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. Так, позивачем на підтвердження перерахування суми кредиту відповідачу надається Довідка від ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», відповідно до якої товариство підтверджує, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операцій: номер в системі FONDY: 450654741, номер операції: 4dd1eace-9242-4c98-98ec- 6d8f77ff9008_637608307514561173, дата проведення платежу: 02.07.2021, призначення платежу: Кошти згідно договору 4289460, сума платежу: 5000, валюта платежу: UAH, платіжний метод: карта VISA, статус платежу: approved, номер карти: [NUMBER] , банк картки отримувача: Monobank. Позивачем надається розрахунок заборгованості, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» нарахувало позичальнику проценти з 02.07.2021 по 17.07.2021 за ставкою 1,5%/день, з 18.07.2021 по 15.09.2021 за ставкою 5%/день. Загальна сума нарахованих відсотків 16125,00 грн. 16.12.2021 було укладено договір № 16/12-2021-43 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4289460. ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відповідно до розрахунку заборгованості, нарахувало позичальнику з 16.12.2021 по 23.02.2022 відсотків за ставкою 5%/день у розмірі 17500 грн. Відповідно до п.4.2 Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4289460. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 4289460. З огляду\~на те,\~що справа\~розглядається у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін та\~без проведення\~судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи\~здійснюється в\~порядку письмового\~провадження за\~наявними у\~справі матеріалами,\~якщо цим\~Кодексом не\~передбачено повідомлення\~учасників справи.\~У такому\~випадку судове\~засідання не\~проводиться. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (постанова від 05.04.2023) вказує, що у випадку порушення позичальником обов`язку з повернення кредиту, регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Тобто, регулятивна норма статті 1048 ЦК України переходить в охоронну статтю 625 ЦК України, які не можуть бути застосовані одночасно. У свою чергу стаття 625 ЦК України визначає міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим, якщо закінчився строк кредитування чи кредитор пред`явив вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості у порядку передбаченому статтею 1050 ЦК України, то позичальник не отримує від кредитора блага у випадку відстрочення погашення кредиту, а тому і не повинен сплачувати проценти передбачені статтею 1048 ЦК України. У свою чергу очікування кредитора на отримання плати за кредит поза межами домовленостей з відстрочення платежу/платежів не можуть вважатися легітимними так як кредитор може зловживати своїми правами та затягувати з поверненням кредиту в примусовому порядку, щоб отримати більшу винагороду за свої послуг. Таким чином, після закінчення строку кредитування право кредитора на проценти передбачені статтею 1048 ЦК України припиняється. V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо укладення кредитного договору. Суд вважає підтвердженим факт укладання Договору №4289460 від 02.07.2021 з огляду на таке. По-перше, відповідач погодився з умовами вказаного Договору, про що свідчить наявність електронного підпису одноразового ідентифікатору для підписання договору. Також встановлено, що позикодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами поза межами строку кредитування. Так, Договором передбачений порядок пролонгації на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах. Судом встановлено, що пролонгація строку кредитування відбувалась у відповідності до умов Договору шляхом продовження користування коштами після завершення строку кредитування: на строк, що не перевищує 60 днів, за стандартною (базовою) процентною ставкою 5%/день. При цьому, в самому Договорі зазначається, що Розділ 2.3 Договору (щодо пролонгації) є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин(и) щодо якої (их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору. З огляду на це, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Суд вважає таке стягнення безпідставним та необґрунтованим. Так, Договором дійсно передбачається нарахування за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Водночас стандартна (базова) ставка за Договором визначена на рівні 5% на день. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, по-перше, законом встановлений мінімальний розмір процентів за прострочення зобов`язання саме у річних, а не у денних. Системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дає змогу дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами. Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). При цьому слід зазначити, що проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою підпадають під визначення пені, передбаченої статтею 549 ЦК України. Вказана правова позиція наведена у Постанові ВС у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18. Отже, правових підстав для стягнення процентів, нарахованих з 16.12.2021 по 23.02.2022 за ставкою 5%/день у розмірі 17500 грн у якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, - немає, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення комісії за кредитним договором. Позивачем у жодному наданому суду доказі (ні у договорі (його частинах) про надання кредиту, ні у Правилах надання фінансових кредитів, ні у розрахунках заборгованості) не зазначається, які види послуг охоплюються поняттям «комісія за надання кредиту». Водночас, відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, що діяла на момент укладення Договору), до фінансових послуг відносилися послуги надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача комісію за надання кредиту, так як у розумінні закону це є послугою. Отже,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позовних вимог,\~а саме\~в частині\~стягнення заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~за процентами\~(з\~урахуванням пролонгацій)\~з02.07.2021 по 17.07.2021 за ставкою 1,5%/день, з 18.07.2021 по 15.09.2021 за ставкою 5%/день, а також за комісією. Для задоволення іншої частини позовних вимог суд не вбачає правових підстав. VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем\~судових витрат\~у вигляді\~судового збору\~в розмірі\~2422,40\~грн підтверджується\~платіжною інструкцією\~№ 0541610014 від 31.07.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 22125 грн стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1356,50 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 39625 грн, а задоволено 22125 грн, тобто на 56 % (22125 х 100 % /39625 = 56 %). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1356,50 грн судового збору (2422,40 х 56 %/100%). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати на правничу правову допомогу у розмірі 7280 грн (13000 х 56 % /100%).

Outcome: partial