Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

29.04.2025 через електронний кабінет Електронного суду до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд: - Стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором №869722 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 07.07.2020 в розмірі 26 918,25 (двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 25 копійок) грн на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» ; - Стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та [PERSON] , укладено Договір №869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах Кредитного договору (розділу 1) Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 (сім тисяч гривень 00 копійок) грн. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) Кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Відповідачем, що підтверджується документом Вих. №2643_241009093025 від 09-10-2024 отриманим від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», сервіс онлайн платежів «IPAY.UA». У порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами Кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом (Графік платежів за кредитним договором додається). У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у Відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором. 22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за Договором № 869722 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 07.07.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8569 (докази додаються). У подальшому, 22 серпня 2024 року, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу №20240822/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до гр. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за Договором №869722 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 07.07.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 68. Станом на 10 квітня 2025 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 26 918,25 (двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 25 копійок) грн., а саме: - заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн.; - заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) - 15 960,00 грн.; - заборгованість за пенею - 0,00 грн.; Зазначені вище суми підтверджені Новим кредитором/Позивачем Витягом з Реєстру боржників (Додаток № 1 до Договір факторингу) № 20240822/1 від «22» серпня 2024). - інфляційне збільшення - 3 958,25 грн. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 29.04.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 05.05.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який 07.05.2025. Ухвалою судді від 12.05.2025 позовну заяву залишено без руху. 16.05.2025 позивачем було виконано вимоги ухвали суду від 12.05.2025 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 22.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено відкрите судове засідання. 04.07.2025 представником відповідача - адвокатом Анопольською Р.В., до суду подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву. Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. Позивач стверджує, що договір позики від 07.07.2020 року був укладений шляхом оформлення кредитного договору у вигляді публічної оферти, а акцепт оферти відбувся шляхом фактичного отримання позики. Однак, Відповідач заперечує належне та беззаперечне підтвердження факту акцепту оферти відповідно до вимог чинного законодавства та на умовах, викладених у позовній заяві. Так, з матеріалів долучених до позовної заяви, вбачається, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували волевиявлення Позивача на укладення саме такого договору з такими умовами, як і не підтверджено факту підпису такого договору електронним кваліфікованим підписом. Крім того, варто звернула увагу суду, на те що Позивачем не надано банківської виписки або інших фінансових документів, які б чітко засвідчували перерахування Позивачем коштів саме Відповідачу та в розмірі, що є предметом позову. Копія листа від 09.10.2024 року №20643_241009093025, згенерованого сервісом онлайн платежів «іPAY.UA», в розумінні закону, не може вважатись належною первинною документацією, оскільки не містить повної інформації про обов`язкові реквізити, що дозволяють ідентифікувати операцію та її учасників. Окрім того, призначення вказаного переказу, а саме: «Зачисление 7035 грн на карту [NUMBER] » жодним чином не підтверджує того факту, що вказані кошти, якщо останні і були перераховані, були перераховані саме на виконання умов договору №869722, укладеного від 07.07.2020 року Між ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» та [PERSON] . Окрім того, заслуговує на увагу і той факт, що Позивачем також не додано доказів фактичного користування Відповідачем отриманими кредитними коштами та доказів часткового погашення заборгованості (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним вище кредитним договором. Відсутність належних первинних банківських документів унеможливлює перевірку факту перерахування чи отримання Відповідачем грошових коштів. Враховуючи викладене, Відповідач вважає, що Позивачем належним чином не доведено ані факту укладення Договору №869722 від 07.07.2020 року з [PERSON] на заявлених умовах, ані факту перерахування грошових коштів Відповідачу. Надані Позивачем докази є неналежними та недостатніми для підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відсутність належних первинних документів, які підтверджують рух коштів, та відсутність доказів належного акцепту електронної оферти (зокрема, використання кваліфікованого електронного підпису) ставить під сумнів саму основу позовних вимог. З огляду на що, на думку сторони відповідача, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У даному випадку, нарахування процентів у розмірі 15 960,00 грн при тілі кредиту 7000,00 грн. (що майже в 2,3 рази перевищує суму основного боргу) при заявленому терміні кредитування у 30 днів є явним прикладом істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Такі умови суперечать принципам добросовісності, розумності та справедливості, закріпленим у Цивільному кодексі України. На підставі викладеного, Відповідач вважає, що умови Договору №869722 про нарахування надмірних відсотків є несправедливими та/або кабальними. Вказане, на думку Відповідача, дає підстави для визнання цих умов недійсними відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також представник звертала увагу суду, що Позивачем не надано детального та зрозумілого розрахунку за весь період існування заборгованості, Позивачем наданий розрахунок лише за період з 07.08.2020 по 23.02.2022 року. Однак такий розрахунок унеможливлює перевірку правильності нарахувань. За таких умов, зазначені суми виглядають необгрунтовано завищеними. На підставі викладеного, Відповідач вважає, що Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами заявлений розмір заборгованості, а розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, є необґрунтованим, неповним та таким, що не дозволяє перевірити правильність нарахувань та повну обізнаність Відповідача. Зокрема, надмірний розмір нарахованих процентів та відсутність детального розрахунку інфляційного збільшення, а також відсутність належних первинних документів, що підтверджують ці нарахування, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині. Надані Позивачем витяги з Реєстру прав вимог та лист згенерований сервісом онлайн платежів «IPAY.UA» є недостатніми доказами для підтвердження обґрунтованості всієї суми заборгованості. З огляду на що, на думку Відповідача, Позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість заявленої суми заборгованості. Так, у позовній заяві Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 3 958,25 грн. за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 рік. Однак, під час звернення до Суду з даною вимогою, Позивачем не враховано перехідних положень Цивільного кодексу України та здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 07.08.2020 по 23.02.2022 року, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, звертала увагу суду, що позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, посилаючись на Договір про надання правової допомоги №250408-9Ш від 08.04.2025 року, укладений між ТзОВ «Факторингова компанія «Артеміда-Ф» та адвокатом Дзундзою О.В., а також орієнтовний рахунок суми судових витрат на правничу допомогу, який вважає необґрунтованим та неспівмірним. Вважає, окрім іншого, не доведеним і перехід права вимоги до [PERSON] за вказаним Договором кредиту і від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»». У зв`язку з вищезазначеним, у задоволенні позовних вимог ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відмовити в повному обсязі. 04.07.2025 представником відповідача - адвокатом Анопольською Р.В., до суду подано клопотання про долучення доказів направлення відзиву сторонам. Ухвалою суду від 08.07.2025 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Анопольської Р.В., про поновлення процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву. Поновлено представнику відповідача - адвокату Анопольській Р.В., строк для подання відзиву на позовну заяву. Наданий представником відповідача - адвокатом Анопольською Р.В., відзив на позовну заяву разом із доданими до нього документами - прийнято та долучено до матеріалів справи. Судове засідання відкладено на 09:00 год 18 серпня 2025 року 18.07.2025 від представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшла відповідь на відзив. Ознайомившись із доводами викладеними у відзиві представником відповідача вважаємо, що такі доводи не спростовують позовних вимог, відзив не містить доказів на спростування укладення договору позики та надання позики відповідачу, ні представником відповідача ні самим відповідачем не заперечується факт отримання останні коштів за вищевказаним договором позики. Окрім цього, саме відповідачка 19.06.2025 року з власної волі подала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що вона має намір вирішити спір в позасудовому порядку. Це є само собою беззаперечним доказом існування заборгованості за договором позики №869722 та визнання відповідачкою його укладеності, адже навіть не маючи юридичних знань, особа яка не укладала договір позики та не отримувала кредитні кошти не буде виявляти бажання вирішити спір з кредитором у позасудовому порядку, а тому будь які заперечення з боку представника відповідача в принципі не мають сенсу у даній справі, а отже вимоги викладені у відзиві не підлягають задоволенню. Звертала увагу суду, що правочин вчинений у письмовій формі, укладений та підписаний Відповідачем, та Відповідач самостійно зазначила власні реквізити у договорі. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 7035,00 (сім тисяч тридцять п`ять гривень 00 копійок) грн. на поточний/картковий рахунок [NUMBER] , вказаний Відповідачем при оформленні Договору позики (п.п. 1.2., 2.1.). Наведене підтверджується пунктом 10 ДОГОВОРУ №869722, в графі підпис [PERSON] вказано «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором» та «підписано електронним підписом 07.07.2020 12:13:23 [PERSON] », тобто відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором, як це передбачено умовами договору та ст.12 Закону України "Про електронну комерцію, а отже, вчинив дію, що вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Більше того, [PERSON] в п.п. 2 та 10 Договору позики, зазначила усі свої реквізити та персональні дані, необхідні для оформлення договору, та отримання кредиту. Відповідно доводи представника відповідача, про «відсутність належних доказів щодо використання електронного підпису відповідачем» є виключно домислами не підтвердженими належними і допустимими доказами. Звертали увагу суду, що саме Відповідачка, якщо б дійсно їй не були перераховані кошти, без жодних проблем могла б надати виписку із її картки [NUMBER] , що була відкритою на її ім`я в день оформлення договору позики. Зауважували, що оскільки Договором № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020 року чітко визначено нарахування тих же процентів по договору після прострочення виконання грошового зобов`язання, і такі становлять 1.9% в день (п.п. 9.11., 1.4. Договору), відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, такі законно нараховані Первісним кредитором - «Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.» Звертали увагу суд на визначене сторонами у Договорі право кредитора нараховувати просторочені проценти протягом 90 календарних днів згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Також зазначили, що на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. Зазанчила, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які спростовують позивні вимоги Позивача, зокрема контррозрахунок заборгованості, а також відповідачем взагалі не заперечується існування заборгованості за Договором позики. 21.07.2025 від представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 04.08.2025 від представника відповідача - адвоката Анопольської Р.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ознайомившись із відповіддю на відзив Відповідач вважає останній, необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу суду з огляду на те, що Відповідач категорично не погоджується з таким твердженням Позивача, оскільки клопотання про відкладення розгляду справи з метою позасудового врегулювання спору не є беззаперечним доказом визнання ані факту укладення договору позики, ані існування заборгованості. Відповідач продовжує наполягати на відсутності належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували волевиявлення Відповідача на укладення договору саме на тих умовах, які заявляє Позивач, та із врахуванням до вимог чинного законодавства щодо електронного підпису. Звертала увагу суду, що Відповідач погоджується, що за загальним правилом положення статті 625 ЦК України дозволяють нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Однак, у своєму відзиві Відповідач заперечував не можливість нарахування інфляційного збільшення в принципі, а необґрунтованість його розрахунку за період дії карантинних обмежень, що звільняли позичальників від певних видів штрафних стягнень. Відповідач вважає, що аргументи Позивача, викладені у відповіді на відзив, є необґрунтованими та не спростовують заперечень, викладених у відзиві Відповідача. Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували: 1. Факт належного укладення Договору №869722 від 07.07.2020 року відповідно до вимог законодавства про електронні правочини та електронний підпис. 2. Факт перерахування грошових коштів Відповідачу в рамках саме цього договору. 3. Обґрунтованість та правомірність розрахунку заборгованості, особливо, в частині надмірних процентів та інфляційного збільшення за вказані періоди. 4. Належний та безспірний перехід права вимоги від первісного кредитора до Позивача. 5. Співмірність та обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу. 13.08.2025 від представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме сканкопії Копії Додаткової угоди №1 до Договору факторингу №015- 220221 від «22» лютого 2021 (оригінал наявний у ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») та Копію платіжної інструкції №11 від 23.02.2021 (оригінал наявний у ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»). Вище перелічені докази надані суду на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до Фактора ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та мають фундаментальне значення для ухвалення судом обґрунтованого та законного рішення по даній справі у зв`язку із чим позивач просить суд поновити строк на подання та долучити дані докази до матеріалів справи. 15.08.2025 від представника відповідача - адвоката Анопольської Р.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло заперечення на клопотання представника позивача - адвоката Дзундзи О.В, про долучення доказів від 13.08.2025, оскільки, на думку представника відповідача, представник позивача не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що він намагався отримати ці документи завчасно і що його спроби були невдалими з причин, які від нього не залежали. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року клопотання представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., про поновлення процесуального строку для надання доказів задоволено. Поновлено представнику позивача - адвокату Дзундзі О.В., строк для подання доказів. Надані представником позивача - адвокатом Дзундзою О.В., докази - прийнято та долучено до матеріалів справи. Клопотання представника позивача - Дзундзи О.В., про витребування доказів - задоволено частково. Судове засідання відкладено на 08:30 годину 07.10.2025. 05.09.2025 від АТ «Акцент-Банк» на виконання вимог ухвали суду від 18.08.2025 надійшли витребувані докази. 15.09.2025 від представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшли додаткові пояснення у справі. У даних поясненнях зазначено, що виписка з картки позичальника надана АТ «Абанк» повністю відповідає ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та відноситься до первинного облікового документу, що складений в електронній формі та є належним доказам перерахування кредитних коштів відповідачці за спірним Договором №869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 01.10.2025 від представника відповідача - адвоката Анопольської Р.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшли заперечення на додаткові пояснення у справі подані представником позивача від 15.09.2025. На думку Відповідача, надана Позивачем виписка з банківського рахунку АТ «АБАНК» не має достатньої доказової сили, оскільки підтверджує лише сам факт зарахування суми 7000,00 грн., але не містить обов`язкового реквізиту, а саме, чіткого призначення платежу, яке б однозначно пов`язувало цей переказ з виконанням зобов`язань за Договором позики №869722. З огляду на викладене, Позивач не надав жодних доказів, що цей переказ був здійснений саме на підставі Договору №869722, як і не надав доказів, що цей переказ був ініційований саме ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». На думку Відповідача, надана Позивачем виписка не може вважатися достатнім доказом, оскільки, не відповідає критеріям належності та достовірності, встановленим судовою практикою, а відсутність у ній посилання на договір позики №869722 унеможливлює її використання як беззаперечного доказу в даній справі. 02.10.2025 від представника позивача - адвоката Дзундзи О.В., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшли заперечення на заяву представника відповідача - адвоката Анопольської Р.В., від 01.10.2025. Згідно даних пояснень, представник вважає, що позовні вимоги Позивача є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, а заперечення Відповідача - безпідставними та такими, що мають бути відхилені судом У судове засідання, призначене на 07.10.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Дзундза О.В у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином, 17.07.2025 через електронний кабінет Електронного суду направила до суду клопотання у якому просила провести розгляд справи без присутності представника позивача (а.с.121). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, конверт з повсткою на 07.10.2025 повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.169). Представник відповідача - адвокат Анопольська Р.В., у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, 20.08.2025 через електронний кабінет Електронного суду направила до суду клопотання у якому просила провести розгляд справи без присутності відповідача та його представника (а.с.160). Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07.07.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.8-11). Пунктом 1.1. Договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаних при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС Товариства. Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Договору, сума кредиту 7000,00 грн, строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання Клієнтом умов Договору та становить: 1.4.1. Знижена процентна ставка становить 0,95% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. 1.4.2. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки (пункт 1.4. договору). Відповідно до п. 2.1. кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".(пункт 3.1. договору). До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до Розділу 4 Договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів, і в нову дату повернення, якщо інше не визначено у відповідному додатковому договорі (пункт 3.2. договору). Розділом четвертим договору передбачено умови пролонгації договору. У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 гривень (включно)Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п.4.1. договору). 4.2. Пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою (пункт 4.2. договору). Підпунктами 5.3.1. та 5.3.2. визначено, що у першу чергу здійснюються платежі за повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користуванням кредиту у такій черговості - прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту. У другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом у такій черговості -строкові зобов`язання по процентам, строкові зобов`язання по кредиту. Підпункт 6.1.3. передбачає, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором, або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. Відповідно до п.9.7. цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариств та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання п електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати. (пункт 9.11. договору). Договір містить реквізити сторін, та підписаний одноразовим ідентифікатором 07.07.2020 о 12:13:23, зі сторони [PERSON] (а.с.8-11). Також, відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора було підписано додаток № 1 до договору № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту а саме графік платежів. Відповідно даного графіку, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів- 06.08.2020. Сума кредиту - 7000,00 грн, сума нарахованих процентів - 1 995,00 грн (а.с.12), та Паспорт споживчого кредиту. Відповідного до паспорта споживчого кредиту, загальні витрати за зниженою процентною ставкою становлять 1995,00 грн, за стандартною - 3990,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту відповідно становить 8995,00 грн та 10990,00 грн (а.с. 13-14). Також судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит виконало, що підтверджуєтеся довідкою № 2643_241009093025 виданою 09.10.2024, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір на переказ коштів, відповідно до якого 07.07.2020 о 12:15:02 на платіжну картку № [NUMBER] , було перераховано кошти в сумі 7000,00 грн (а.с. 34). Окрім того, вищевказане підтверджується наданими АТ «А-Банк», на виконання вимог ухвали суду від 18.08.2025, доказами. Відповідно до наданої банком інформації картка № 432357024709921 емітована на ім`я [PERSON] . Також з наданої виписки руху коштів по її рахунку за період з 07.07.2020 по 10.07.2020 вбачається, що07.07.2020 відбулося зарахування коштів у сумі 7000,00 грн (а.с.171-173). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір про споживчий кредит, розміщений на веб-сайті ТОВ «Лінеура Україна» та направлений позичальнику через особистий кабінет, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). АТ «А-Банк», на виконання вимог ухвали суду від 18.08.2025, надав докази, відповідно до яких картка № 432357024709921 емітована на ім`я [PERSON] . Також з наданої виписки руху коштів по її рахунку за період з 07.07.2020 по 10.07.2020 вбачається, що 07.07.2020 відбулося зарахування коштів у сумі 7000,00 грн (а.с.171-173). Сторона відповідача жодними належними та допустимими доказами не спростувала надходження вказаних коштів у сумі 7000,00 грн, не від первісного кредитора, а від будь-якої іншої фізичної чи юридичної особи. Окрім цього, відповідачем не заперечувався в категоричній формі факт звернення до первісного кредитора та отримання коштів, сторона відповідача, серед іншого, звертала увагу суду на факт того, що позивачем не доведено зазначеного належними та допустимими доказами. Також, вказані особисті данні позичальника [PERSON] , а саме дата народження, серія та номер паспорта, РНОКПП та зареєстроване місце проживання, співпадають з встановленими судом відомостями про відповідача, а саме відповідають наявній у поданих відповідачем заявах та відзиві інформації. Зазначену інформацію первісний кредитор міг отримати лише від відповідача. За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновків, що доводи позивача, щодо укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з відповідачкою [PERSON] та надання первісним кредитором коштів у кредит [PERSON] , є більш переконливими та вірогідними. У той час, як доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, письмових поясненнях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є менш переконливими. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Пунктом 3.2.6 договору передбачена можливість позикодавця відступити право вимоги за вказаним кредитом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що 22.02.2021 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 015-220221, у відповідності до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Сіроко Фінанс» право грошових вимог, що виникли у ТОВ «Лінеура Україна» на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості( пункт 4.1. договору) (а.с.15-17). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 015-220221 від 22.02.2021, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22960,00 грн ,з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.29-30). 22 серпня 2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс», та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20240822/1, згідно якого, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» (а.с.21-24). Відповідно до реєстру прав вимоги № 20240822/1 від 22.08.2024, ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» » набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22960,00 грн ,з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.31-32). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020 здійсненого ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» станом на 10.04.2025, остання становить 26918,25 грн ,з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грнта 3958,25 грн інфляційних втрат за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року (а.с.35). Щодо аргументів представника відповідача про відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості та надмірний розмір нарахованих процентів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст. ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із вищенаведеного розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020 здійсненого ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» станом на 10.04.2025, остання становить 26918,25 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн та 3958,25 грн інфляційних втрат за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року (а.с.35). Відповідно до умов договору № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020 його строк був визначеним - 06.08.2020. Постановою від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 ВП ВС уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Згідно умов договору № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020, передбачено нарахування відсотків за користування кредитом за зниженою та стандартною процентною ставкою, а також, сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати. (пункт 9.11. договору). А тому, нарахування процентів за користування кредитом протягом 90 днів (пункт 3.1. договору) починаючи з 07.08.2025, тобто поза межами строку, є погодженим сторонами договору та застосовується як штрафна санкція у порядку ст. 625 ЦК України. Згідно наданого розрахунку заборгованості, здійснювалося нарахування відсотків у загальному розмірі 15960,00 грн. Згідно умов договору та наданих представником позивача пояснень, нарахування відсотків здійснювалося протягом 30 днів строку кредитування за користування кредитом та 90 днів - як штрафні санкції у порядку ст. 625 ЦК України. У зв`язку з невиконання відповідачкою умов застосування зниженої процентної ставки, застосовувалася стандартна процентна ставка у розмірі 1,90%. Сума кредиту становить 7000,00 грн. Отже, за кожен день строку кредитування підлягали нарахуванню 133,00 грн в день за стандартною процентною ставкою (7000 грн:100%х1,90%=133 грн). Таким чином за 120 днів ( 30 днів строку кредитування + 90 днів штрафних санкцій = 120 днів) було нараховано 15960,00 грн (133 *120 = 15960). Щодо доводів сторони відповідача, відповідно до яких зазначені умови договору в частині нарахування відсотків є кабальними, суд зазначає, що відповідачка мала можливість відмовитися від зазначених умов договору. Відповідно до пункту 6.3.2 договору, відповідачка мала право відмовитися від укладання цього договору. Разом з цим, судом встановлено, що відповідачка погодилася на зазначені умови договору, та отримала кредитні кошти. Окрім цього, відповідне нарахування відсотків у зазначеному розмірі відбулося саме у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору, щодо повернення кредитнів коштів у 30-ти денний строк. За умови дотримання нею умов договру, передбачалося нарахування відсотків у загальному розмірі 1 995,00 грн за зниженою процентною ставкою. Окрім того, розмір визначеної договором відсоткової ставки не суперечить нормам ЗУ "Про споживче кредитування", у редакції на день укладання даного договору. Оскільки договір був укладеном 07.07.2020, та нарахування штрафних санкцій за ним після 24.02.2022 не відбувалося, то пункт 18 Прикінцевих та перехіних положень ЦК України, щодо звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, застосуванню не пілягає. Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 укладеному між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Сіроко Фінанс» право грошових вимог, що виникли у ТОВ «Лінеура Україна» на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості ( пункт 4.1. договору) (а.с.15-17), а розмір дійсної заборгованості чітко визначено у витязі з реєстру прав вимоги № 015-220221 від 22.02.2021, та становить 22960,00 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.29-30). З матеріалів справи вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за спірним договором на підставі договору факторингу №20240822/1 від 22.08.2024 укладеному з ТОВ «Сіроко Фінанс» у такому ж розмірі, а саме у загальному розмірі 22960,00 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн - сума заборгованості за відсотками, та до позивача не переходило право грошової вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період. Отже, позивачем самостійно нараховано 3958,25 грн інфляційних втрат за період, у який він не був кредитором та не мав права грошової вимоги до відповідача за спірним договором. Окрім цього, ТОВ «Сіроко Фінанс», у якого позивач за договором факторингу придбав належне останньому право вимоги до відповідача, теж не мав такого права вимоги за інфляційними витратами до відповідача, а тому не міг його передати. Доказів нарахування інфляційних втрат кредиторами, які мали право вимоги до боржника у зазначений період, позивачем не надано. Оскільки позивач не був кредитором за спірним договором у період, за який ним нараховано інфляційні втрати, до нього перейшло право вимоги лише за тілом кредиту та нарахованими відсотками, то відсутні підстави для їх стягнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що у цій частині позов задоволенню не підлягає. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 26918,25 грн. Суд прийшов до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки інфляційних втрат у розмірі 3958,25 грн у зв`язку з безпідставністю. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту та прострочені відсотки в загальному розмірі 22960,00 грн (26918,25-3958,25 = 22960,00). Суд вважає, що позовні вимоги щодо заборгованості за кредитом доведені частково, та [PERSON] має погасити заборгованість за тілом у розмірі 7000,00 грн, за простроченими процентами у загальному розмірі 15960,00 грн. Загальний розмір заборгованості за цими складовими становить 22960,00 грн. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 869722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.07.2020 у загальному розмірі 22960,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000,00 грн та заборгованості за простроченими відсотками у загальному розмірі 15960,00 грн. В іншій частині позовні вимоги, щодо стягнення інфляційних витрат, не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1266 від 09.04.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.45). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 26918,25 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 22960,00 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 85 % (22960,00 х100: 26918,25 = 85%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 85%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 2059,04 грн (2422,40х85%, = 2059,04). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем здійснено витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001035 на ім`я Дзундзи Ольги Володимирівни, договором про надання правової допомоги №250408-9ІІІ від 08.04.2025, попередній (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] на загальну суму 7000,00 грн, ордером на надання правничої допомоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвокатом Дзундзою О.В., (а.с.7, 38-39, 40, 41). Представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що він вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн неспівмірними з обсягом наданих позивачу послуг. Враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є справедливим і співмірним. Оскільки, вимоги позивача задоволено на 85%, то судові витрати на професійну правничу допомогупідлягають стягненню на користь позивача в сумі 5950,00 грн (7000,00х85%, = 5950,00). На підставіст.ст.512,514,526,530,549,610-612,629,1048,1050,1054 ЦК України та

Outcome: partial