Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чорноморського міського суду Одеської області з позовом в якому просить: - стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ЄДРПОУ 01125672) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.09.2024 року до 01.06.2025 року у розмірі 390545,78 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON] з жовтня 2013 року працює на різних посадах в юридичній службі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а з 23.12.2021 року займає посаду начальника відділу правового забезпечення дотримання законодавства про працю юридичної служби ДП «МТП «Чорноморськ». Наказом № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» призупинено дію трудових договорів, на термін до припинення або скасування воєнного стану, з працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», зокрема із позивачем, з 01 серпня 2023 року. Позивач не погоджуючись з вказаним наказом звернулась до суду з позовом про визнання його незаконним та скасування в частині, що стосується позивача. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року у справі № 501/3677/24 позов [PERSON] до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 236 від 21.07.2023 року в частині призупинення дії трудового договору, укладеного між [PERSON] і ДП «МТП «Чорноморськ» та стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.08.2023 року по 23.09.2024 року, та судові витрати; допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з виробничою необхідністю, наказом № 178-0 від 23 травня 2025 року поновлено дію трудового договору з позивачем з 02.06.2025 року. Позивач вважає, що у період з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року, тобто період не охоплений рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2024 у справі № 501/3677/24 в частині стягнення середнього заробітку, вона знаходилась у вимушеному прогулі через незаконний наказ № 236 від 21.07.2023 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», чим порушені її права, та відповідно до державних гарантій вона має право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Представник відповідача надав до суду відзив на позов в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що на момент подання позову ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2024 року по справі № 501/3677/24 відкрито апеляційне провадження, а отже остаточна правова оцінка ще не надана. Крім того, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. 13.07.2025 позивач надала до суду відповідь на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись зокрема на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 6-511цс16, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі № 755/12623/19. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, підтримує та просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача подав до канцелярії суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач знаходиться у трудових правовідносинах з ДП «МТП «Чорноморськ» з жовтня 2013 року, під час своєї роботи працювала на різних посадах в підприємстві, з 23.12.2021 року обіймає посаду начальника відділу правового забезпечення дотримання законодавства про працю юридичної служби ДП «МТП «Чорноморськ». Згідно наказу директора ДП «МТП «Чорноморськ» Волошина В.Е. № 236 від 21.07.2023 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» було призупинено дію трудового договору з позивачем з 01.08.2023 року. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року у справі № 501/3677/24 позов [PERSON] до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 236 від 21.07.2023 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» в частині призупинення дії трудового договору, укладеного між [PERSON] і ДП «МТП «Чорноморськ»; стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.08.2023 року по 23.09.2024 року у розмірі 654546,00 грн.; стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1211,20 грн.; допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. 23 травня 2025 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, наказом директора ДП «МТП «Чорноморськ» Безрука В.М. №178-0 поновлено дію трудового договору з позивачем з 02.06.2025 року. Постановою Одеського апеляційного суду по справі № 501/3677/24 від 10.07.2025 року апеляційну скаргу ДП «МТП «Чорноморськ» залишено без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2024 року залишено без змін. Таким чином, у період з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року [PERSON] знаходилась у вимушеному прогулі через наказ №236 від 21.07.2023р. «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», незаконність якого визнано рішенням суду у справі № 501/3677/24, яке набрало законної сили. Згідно положення ст.129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Суд, зауважує, що визнання наказу про призупинення дії трудового договору незаконним автоматично тягне за собою поновлення його дії та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (аналогічного висновку дійшов ВССУ при розгляді справи № 223/30/16-ц від 25.09.2017). Оскільки суд дійшов висновку про незаконність призупинення дії трудового договору з позивачем, то в порядку ст.235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №761/36220/17 вимушений прогул - це час протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу не мав змоги виконувати трудові функції. Вимушеність прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату, тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізувати своє право на працю. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. ВП ВС відступила від висновків об`єднаної палати КЦС ВС, викладених у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), на яку посилався відповідач у відзиві, тому суд не бере до уваги доводи щодо підстави виплат. Що стосується інших доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, то суд відноситься до них критично, адже вони не спростовують незаконність наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем, і право позивача в порядку ст.235 КЗпП України на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2024 року до 01 червня 2025 року. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто, у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника. Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства. Вимушений прогул відбувається за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника, тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.\~Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16, яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16, постанові ВС від 27.03.2019 у справі № 235/2867/15-ц, від 5.01.2024 у справі № 204/8655/21). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100). Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника. Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Наказами №43 від 28.02.2022, №44 від 09.03.2022, №60 від 04.04.2022 «Про заходи в період дії воєнного стану», починаючи з 01.03.2022 року працівникам підприємства оголошено простій вдома, в тому числі і позивачу. Вказані накази діяли протягом двох місяців. Наказом №71 від 29.04.2022 «Про зміни істотних умов праці» з 01.05.2022 року змінено істотні умови праці і оголошено простій вдома, в тому числі і позивачу. Наказом наказ №236 від 21.07.2023 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», з позивачем було призупинено дію трудового договору. Вказані накази були оскаржені позивачем в судовому порядку (№501/2809/24, № 501/3677/24). Таким чином, у період з березня 2022 року позивач не працювала, що підтверджується довідками роботодавця про нарахування заробітної плати [PERSON] за Формою 2. Відтак, враховуючи вказаний Порядок №100 розрахунок середньої заробітної плати необхідно здійснити за січень та лютий 2022 року. Зарплата за січень 2022 року становить 47822,18 грн., зарплата за лютий 2022 року становить 37268,94 грн., що підтверджується довідками (Форма 2). Середня зарплата за два місяці становить: (47822,18 + 37268,94) : 2 = 42545,56 грн. Кількість робочих днів у січні 2022 року 19, кількість робочих днів у лютому 2022 20, середня кількість днів за 2 місяці становить: (19+20):2=19,5 р/днів. Середня зарплата за один робочий день складає: 42545,56 грн. : 19,5 р/дн. = 2181,82 грн./день. У зв`язку із введенням в Україні з 24.02.2022 року режиму воєнного стану згідно ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-XI від 15.03.2022, з урахуванням змін внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022 не застосовуються норми ст.53, ч.1 ст.65, ч.3-5 ст. 67, 71,73 (святкові і неробочі дні) КЗпП України. Сума середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору з 24.09.2024 року по 30.05.2025 (поновлено дію трудового договору з 02.06.2025 року) складає 390545,78 грн. Термін вимушеного прогулу позивача триває з 24.09.2024 року по 30.05.2025 року, а саме: вересень 2024 року 5 р.д.; жовтень 2024 року 23 р.д.; листопад 2024 року 21 р.д.; грудень 2024 року 22 р.д.; січень 2025 року 23 р.д.; лютий 2025 року 20 р.д.; березень 2025 року 21 р.д.; квітень 2025 року 22 р. дня; травень 2025 року 22 р.д.; всього 179 р. днів. Сума оплати вимушеного прогулу складає: 179 р/д х 2181,82 грн./день = 390545,78 грн. у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист громадян від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч.4 ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припинення трудового договору не допускається. Права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір на користь держави слід стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у розмірі 3905,46 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved