Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану йому моральну шкоду внаслідок незаконного переслідування в рамках трьох кримінальних справ. У позовній заяві зазначається наступне. Щодо кримінальної справи №1310955101. Відповідно довідки № 18065544560570219773 Міністерства внутрішніх справ про судимість, по цій кримінальній справі, позивач притягається до кримінальної відповідальності з 28 березня 2011 року. Постановою від 15 червня 2018 р. за відсутності складу кримінального правопорушення провадження закрито. У довідці Міністерства внутрішніх справ зазначено « [PERSON] , [INFO] , уродженець(ка) С.М.Т. КАБАНЄ КРЕМІНСЬКИЙ РАЙОН ЛУГАНСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 06.06.2018 на підставі ст.88-90 КК України не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яка з 28.03.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2ст.366 КК України, кримінальна справа №1310955101. Інші відомості до МВС не надходили.». На той час подій, про які Міністерство внутрішніх справ України надало довідку №18065544560570219773 про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, - тобто на час 28.03.2011, діяла Конституція України у редакції 4 лютого 2011 року. Конституційний Суд України на той час вже надав роз`яснення 27 жовтня 2010 р. про те, що таке притягнення до кримінальної відповідальності, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Тобто притягнення до кримінальної відповідальності є кримінальне переслідування. Отже, початком кримінального переслідування є строк 28 березня 2011 року. Це офіційні державні документи. 15 червня 2018 року, слідчий закрив кримінальну справу у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Отже, кінцем кримінального переслідування «притягнення до кримінальної відповідальності» став строк 15 червня 2018 року. Тобто початок 28.03.2011, закінчення 15.06.2018. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави … матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті закону йде річ про вчинення злочину службовою особою публічного права. Позивач не є службовою особою державної влади. Що таке службова особа у новому кримінальному законі з 7 квітня 2011 року, зазначено у законі того часу, коли позивача притягували до кримінальної відповідальності, - це Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення" 7 квітня 2011 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. У статті 364 цього закону у примітках зазначено: «Службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.». Але позивача продовжували протиправно притягувати до кримінальної відповідальності. І тільки 15 червня 2018 року, через роки нерозумних строків, кримінальна справа була закрита за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення. Надалі відбулась ще зміна кримінального закону, було змінено суть 365 статті. Приймаючи кримінальні й кримінально-процесуальні рішення по кримінальній справі, враховувала, застосовувала статтю з спеціально-конкретним суб`єктом - службова особа публічного права правоохоронець, якою позивач не був і не міг бути. Це Закон України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції" 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. Статтю 365 КК України викладено в такій редакції: "Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу: Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.». Відбулись дві зміни законодавства. Відбулись дві зміни суб`єкта злочину та зміна диспозиції злочину. Але держава все одно продовжила притягувати позивача до кримінальної відповідальності. Позивач не представник державної влади, не працівник правоохоронного органу. Заступником прокурора м.Лисичанська було повідомлено, що на той час стаття діяла, що потім, його не цікавить. Виходячи із загальновизнаного принципу права та неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів, закріпленого, як у національному законодавстві, зокрема, у Конституції України (ст.58 ч.1), так і в міжнародно-правових актах, зокрема, в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст.7), відповідно до якого - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, - суд, приймаючи до уваги, що діяння, вчинені службовими особами юридичних осіб приватного права декриміналізовані шляхом обмеження кримінальної відповідальності за рахунок конкретизації ознак суб`єкта злочину, у зв`язку з чим, вказаний Закон має зворотну дію у часі. У 2009 році, статутний фонд якого становив 100 % приватну власність (юридичній особі, яку не можна віднести до юридичним осіб публічного права) - не є службовою особою, і, відповідно, не є суб`єктом злочину, чинна редакція статті передбачає відповідальність спеціального суб`єкта злочину - представника влади, місцевого самоврядування або іншої службової особи публічного права. Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, тягне відсутність складу злочину. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадках закриття кримінального провадження: (1)за відсутністю події кримінального правопорушення, (2)відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або (3)не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Підстава є, - 15 червня 2018 року, справа була закрита відносно позивача саме на цій підставі, - відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до статті 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Позивач просить відшкодувати моральну шкоду, оскільки відповідно статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: (1)незаконного засудження, (2)незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, (3)незаконного взяття і тримання під вартою, (4)незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, (5)незаконного накладення арешту на майно, (6)незаконного відсторонення від роботи (посади) та (7)інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір відшкодованої шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В обгрунтування моральної шкоди у позові зазначено наступне. Звичайний розклад життя позивача був змінений проти його волі вимушеними чисельними впродовж тривалих річних прибуттів до правоохоронних органів, до суду, застосуванням до нього запобіжних заходів. Цим позивач займався замість звичайного життя. По справі тривалий час приймались несправедливі та незаконні рішення, у яких зазначались та враховувались статті, які не мали права зазначатися та враховуватися з причин відсутності складу злочину. Незаконне повідомлення про підозру, а потім пред`явлення обвинувачення позначилось на всіх сферах життя позивача, супроводжувалося усвідомленням надзвичайної серйозності життєвих ускладнень, мало для позивача та для його родини стресові наслідки, докорінно змінило нормальний, звичний для нього душевний стан, внесло повну невизначеність щодо майбутнього. Протягом тривалого періоду часу позивач був змушений підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинуватості. Він був позбавлений можливості вільно пересуватись за власним вибором та планувати власний час, адже до нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, чим було принижено його людську гідність та порушене одне з основоположних прав людини - на свободу та особисту недоторканість. Сам факт закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю складу злочину є підставою для відшкодування моральної шкоди. Були створені перешкоди для реалізації звичного (оптимального) соціального функціонування як особистості, викликало порушення усталеного перебігу життя, життєвих планів та перспектив, внесло негативні зміни у емоційний стан та душевний комфорт. Притягнення позивача до кримінальної відповідальності обумовило виникнення змін у його житті та призвело до руйнування звичного стереотипу життєдіяльності, невизначеності перед майбутнім, обмеження можливості планувати та реалізувати за власним волевиявленням значиму для нього діяльність, порушення свободи в організації свого життя, обмеження соціального функціонування та порушило можливості підтримувати значимі для нього соціальні зв`язки, що зумовило виникнення у мене негативних, руйнуючих особистість переживань та викликало душевні (моральні) страждання. Стало соромно з`являтися на людах, важко налаштовувався на новий день. Моральна шкода полягає у значних стражданнях позивача, в результаті глобальних змін життєвого укладу, втраті авторитету негативному впливі серед оточення, що разом вимагало від позивача додаткових зусиль в організації свого життя. Окрім зазначеного, були порушені його права, передбачені Європейською Конвенцією Про захист прав людини і основоположних свобод. Представнику позивача у 2018 році, при ознайомленні з матеріалами справи, видали мішок з кримінальною справою, з незшитими кримінальними документами. Багато документів у наявності не було. Прокурор пояснив, що це все, що збереглось при чисельних передачах матеріалів кримінальної справи за довгі роки. Отже незшита кримінальна справа довгі роки багато разів передавалась. Тому представник ознайомився тільки з тим, що у обвинувачення збереглось. У постанові про закриття кримінального провадження 15 червня 2018 року слідчий зазначив та встановив, що закривається кримінальне провадження номер 12018130240001378, яке є кримінальною справою номер 1310955101 від 11 вересня 2010 року. По зазначеній кримінальній справі [PERSON] є особою, що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. 09.06.2018 слідчим відділом Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області було прийнято рішення, на підставі ст. 214 КПК України, внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за номером 12018130240001378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Диспозиція статті ч.3 ст.365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій,(...). Суб`єктом даного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади, яку займав [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, в діях [PERSON] встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Тобто слідчий сам визнав, що кримінальне переслідування [PERSON] здійснювалось незаконно тим, що послався (конкретизував), що відсутній складу злочину. Позивач був затриманий 16 березня 2011 року, тоді змін щодо спеціального суб`єкта службова особа публічного права не було. 7 квітня 2011 року опубліковано Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», - був встановлений суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, стало тягнути відсутність складу злочину у діях позивача». 22 червня 2011 року позивач став обвинуваченим. 20 квітня 2012 року було винесено обвинувальний вирок. Приймаючи обвинувальний вирок, не враховано відсутність складу злочину, та призначено покарання у виді позбавлення волі за ст. 367 КК без перекваліфікації обвинувачення. Тобто відбулось неякісне, не справедливе правосуддя. З вироку видно, що до позивача ще застосований запобіжний захід. Позивача засудили до позбавлення волі за існуючим обвинуваченням спеціально-конкретного суб`єкта - службова особа публічного права. Запобіжний захід був застосований з врахуванням спеціально-конкретного суб`єкта - службова особа публічного права, яким, не являється позивач, запобіжний захід суд залишив діючим. 15 березня 2013 року, майже третій рік, держава продовжувала застосовувати до позивача запобіжний захід, який був застосований (обирався) з врахуванням спеціально-конкретного суб`єкта - службова особа публічного права. 15 березня 2013 року, апеляційний суд Луганської області розглянув апеляції сторін. Держава продовжувала обвинувачувати позивача з врахуванням спеціально-конкретного суб`єкта - службова особа публічного права, яким, позивач не є. Суд залишив запобіжний захід від 15 березня 2013 року далі, тобто який був вибраний з врахуванням спеціально-конкретного суб`єкта - службова особа публічного права. По цій справі позивач притягався до кримінальної відповідальності з 28.03.2011. Закрита справа була за відсутності у його діях кримінального правопорушення 15.06.2018. Строк між 28.03.2011 та 15.06.2018 складає сім років і три місяці. Це - 87 місяців. При визначенні розміру моральної шкоди враховано, що мінімальний розмір відшкодування не може бути меншим 696000 гривень (87 місяці х 8000 гривень розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом). Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Проте збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Отже, позивач вважає, що справедливо стягнути на його користь 617700 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з прибуттям до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час перебування позивача під слідством і судом, перебування під мірою запобіжного заходу, який вибирався з урахуванням статті, яка явно не мала складу злочину. Відповідно статті 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", мінімальна заробітна плата складає 7100 гривень з 1 січня 2024 та 8000 гривень з 1 квітня 2024. Оскільки на день прийняття судового рішення мінімальна зарплата буде дорівнювати 8000 гривень, позивачем взято розрахунку моральної шкоди 8000 гривень. Щодо кримінальної справи №1311912001. Відповідно довідки № 18065544560570219773 Міністерства внутрішніх справ про судимість, по цій кримінальній справі, позивач притягається до кримінальної відповідальності з 22 червня 2011 року. Відповідно до постанови від 26 червня 2018 року закрито кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення. У мотивувальній частині постанови зазначено, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення. У довідці Міністерства внутрішніх справ зазначено « [PERSON] , [INFO] , уродженець(ка) С.М.Т. КАБАНЄ КРЕМІНСЬКИЙ РАЙОН ЛУГАНСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 06.06.2018 на підставі ст.88-90 КК України не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яка з 22.06.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2ст.366 КК України, кримінальна справа №1311912001. Інші відомості до МВС не надходили.». На той час подій, про які Міністерство внутрішніх справ України надало довідку №18065544560570219773 про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, - тобто на час 22.06.2011, діяла Конституція України у редакції 4 лютого 2011 року. Конституційний Суд України на той час вже надав роз`яснення 27 жовтня 2010 року про те, що таке притягнення до кримінальної відповідальності, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Тобто притягнення до кримінальної відповідальності є кримінальне переслідування. Отже, початком кримінального переслідування є строк 28 березня 2011 року. Це офіційні державні документи. 26 червня 2018, слідчий закрив кримінальну справу у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення. Отже, кінцем кримінального переслідування «притягнення до кримінальної відповідальності» став строк 26 червня 2018 року. Тобто початок 22.06.2011, закінчення 26.06.2018. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави … матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті закону йде річ про вчинення злочину службовою особою публічного права. Позивач не є службовою особою державної влади. Що таке службова особа у новому кримінальному законі з 7 квітня 2011 року, зазначено у законі того часу, коли позивача притягували до кримінальної відповідальності, - це Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення" 7 квітня 2011 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. У статті 364 цього закону у примітках зазначено: «Службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.». Але позивача продовжували протиправно притягувати до кримінальної відповідальності. І тільки 26 червня 2018 року, через роки нерозумних строків, кримінальна справа була закрита за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення. Надалі відбулась ще зміна кримінального закону, було змінено суть 365 статті. Приймаючи кримінальні й кримінально-процесуальні рішення по кримінальній справі, враховувала, застосовувала статтю з спеціально-конкретним суб`єктом - службова особа публічного права правоохоронець, якою позивач не був і не міг бути. Це Закон України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції" 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. Статтю 365 КК України викладено в такій редакції: "Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу: Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.». Відбулись дві зміни законодавства. Відбулись дві зміни суб`єкта злочину та зміна диспозиції злочину. Але держава все одно продовжила притягувати позивача до кримінальної відповідальності. Позивач не представник державної влади, не працівник правоохоронного органу. Заступником прокурора м.Лисичанська було повідомлено, що на той час стаття діяла, що потім, його не цікавить. Виходячи із загальновизнаного принципу права та неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів, закріпленого, як у національному законодавстві, зокрема, у Конституції України (ст.58 ч.1), так і в міжнародно-правових актах, зокрема, в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст.7), відповідно до якого - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, - суд, приймаючи до уваги, що діяння, вчинені службовими особами юридичних осіб приватного права декриміналізовані шляхом обмеження кримінальної відповідальності за рахунок конкретизації ознак суб`єкта злочину, у зв`язку з чим, вказаний Закон має зворотну дію у часі. У 2009 році, статутний фонд якого становив 100 % приватну власність (юридичній особі, яку не можна віднести до юридичним осіб публічного права) - не є службовою особою, і, відповідно, не є суб`єктом злочину, чинна редакція статті передбачає відповідальність спеціального суб`єкта злочину - представника влади, місцевого самоврядування або іншої службової особи публічного права. Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, тягне відсутність складу злочину. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадках закриття кримінального провадження: (1)за відсутністю події кримінального правопорушення, (2)відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або (3)не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Підстава є, - 26 червня 2018 року, справа була закрита відносно позивача саме на цій підставі, - відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до статті 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Позивач просить відшкодувати моральну шкоду, оскільки відповідно статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: (1)незаконного засудження, (2)незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, (3)незаконного взяття і тримання під вартою, (4)незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, (5)незаконного накладення арешту на майно, (6)незаконного відсторонення від роботи (посади) та (7)інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір відшкодованої шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Представнику позивача у 2018 році, при ознайомленні з матеріалами справи, видали мішок з кримінальною справою, з незшитими кримінальними документами. Багато документів у наявності не було. Прокурор пояснив, що це все, що збереглось при чисельних передачах матеріалів кримінальної справи за довгі роки. Отже незшита кримінальна справа довгі роки багато разів передавалась. Тому представник ознайомився тільки з тим, що у обвинувачення збереглось. У постанові про закриття кримінального провадження 15 червня 2018 року слідчий зазначив та встановив, що закривається кримінальне провадження номер 12018130240001379, яке є кримінальною справою номер 1311912001 від 12 квітня 2011 року. По зазначеній кримінальній справі [PERSON] є особою, що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. 09.06.2018 слідчим відділом Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області було прийнято рішення, на підставі ст. 214 КПК України, внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за номером 12018130240001378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Диспозиція статті ч.3 ст.365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій,(...). Суб`єктом даного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади, яку займав [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, в діях [PERSON] встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Тобто слідчий сам визнав, що кримінальне переслідування [PERSON] здійснювалось незаконно тим, що послався (конкретизував), що відсутність складу злочину, відповідно до Закону України 21.02.2014 № 746-VI «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції. Слідчий послався тільки на 2014 рік, але до цього були ще первинні зміни 7 квітня 2011 року, щодо такої обов`язкової наявності складу злочину як спеціальний суб`єкт злочину, як зазначає судова практика, передбачає відповідальність спеціального суб`єкту злочину - представника влади, місцевого самоврядування або іншої службової особи публічного права. Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, тягне відсутність складу злочину. По цій справі позивач притягався до кримінальної відповідальності з 22.06.2011. Закрита справа була за відсутності у діях кримінального правопорушення 26.06.2018. Строк між 22.06.2011 та 26.06.2018 складає сім років. Це - 84 місяці. При визначенні розміру моральної шкоди враховано, що мінімальний розмір відшкодування не може бути меншим 672000 гривень (84 місяці х 8000 гривень розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом). Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Проте збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Отже, позивач вважає, що справедливо стягнути на його користь 672000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з прибуттям до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час перебування позивача під слідством і судом, перебування під мірою запобіжного заходу, який вибирався з урахуванням статті, яка явно не мала складу злочину. Відповідно статті 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", мінімальна заробітна плата складає 7100 гривень з 1 січня 2024 та 8000 гривень з 1 квітня 2024. Оскільки на день прийняття судового рішення мінімальна зарплата буде дорівнювати 8000 гривень, позивачем взято розрахунку моральної шкоди 8000 гривень. Щодо кримінальної справи №1311913301. Відповідно довідки Міністерства внутрішніх справ № 18065544560570219773 про судимість, по цій кримінальній справі позивач притягається до кримінальної відповідальності з 22 червня 2011 року. Постановою від 26 червня 2018 за відсутності складу кримінального правопорушення провадження закрито. У довідці Міністерства внутрішніх справ зазначено « [PERSON] , [INFO] , уродженець(ка) С.М.Т. КАБАНЄ КРЕМІНСЬКИЙ РАЙОН ЛУГАНСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 06.06.2018 на підставі ст.88-90 КК України не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яка з 28.03.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1311913301. Інші відомості до МВС не надходили.». На той час подій, про які Міністерство внутрішніх справ України надало довідку № 18065544560570219773 про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, - тобто на час 22.06.2011, діяла Конституція України у редакції 4 лютого 2011 року. Конституційний Суд України на той час вже надав роз`яснення 27 жовтня 2010 року про те, що таке притягнення до кримінальної відповідальності, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Тобто притягнення до кримінальної відповідальності є кримінальне переслідування. Отже, початком кримінального переслідування є строк 22 червня 2011 року. Це офіційні державні документи. 26 червня 2018 року, слідчий закрив кримінальну справу у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення. Отже, кінцем кримінального переслідування «притягнення до кримінальної відповідальності» став строк 26 червня 2018 року. Тобто початок 22.06.2011, закінчення 26.06.2018. Відповідно до статті 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави … матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті закону йде річ про вчинення злочину службовою особою публічного права. Позивач не є службовою особою державної влади. Що таке службова особа у новому кримінальному законі з 7 квітня 2011 року, зазначено у законі того часу, коли позивача притягували до кримінальної відповідальності, - це Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення" 7 квітня 2011 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. У статті 364 цього закону у примітках зазначено: «Службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.». Але позивача продовжували протиправно притягувати до кримінальної відповідальності. І тільки 26 червня 2018 року, через роки нерозумних строків, кримінальна справа була закрита за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення. Надалі відбулась ще зміна кримінального закону, було змінено суть 365 статті. Приймаючи кримінальні й кримінально-процесуальні рішення по кримінальній справі, враховувала, застосовувала статтю з спеціально-конкретним суб`єктом - службова особа публічного права правоохоронець, якою позивач не був і не міг бути. Це Закон України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції" 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414. Статтю 365 КК України викладено в такій редакції: "Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу: Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.». Відбулись дві зміни законодавства. Відбулись дві зміни суб`єкта злочину та зміна диспозиції злочину. Але держава все одно продовжила притягувати позивача до кримінальної відповідальності. Позивач не представник державної влади, не працівник правоохоронного органу. Заступником прокурора м.Лисичанська було повідомлено, що на той час стаття діяла, що потім, його не цікавить. Виходячи із загальновизнаного принципу права та неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів, закріпленого, як у національному законодавстві, зокрема, у Конституції України (ст.58 ч.1), так і в міжнародно-правових актах, зокрема, в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст.7), відповідно до якого - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, - суд, приймаючи до уваги, що діяння, вчинені службовими особами юридичних осіб приватного права декриміналізовані шляхом обмеження кримінальної відповідальності за рахунок конкретизації ознак суб`єкта злочину, у зв`язку з чим, вказаний Закон має зворотну дію у часі. У 2009 році, статутний фонд якого становив 100 % приватну власність (юридичній особі, яку не можна віднести до юридичним осіб публічного права) - не є службовою особою, і, відповідно, не є суб`єктом злочину, чинна редакція статті передбачає відповідальність спеціального суб`єкта злочину - представника влади, місцевого самоврядування або іншої службової особи публічного права. Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, тягне відсутність складу злочину. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадках закриття кримінального провадження: (1)за відсутністю події кримінального правопорушення, (2)відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або (3)не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Підстава є, - 26 червня 2018 року, справа була закрита відносно позивача саме на цій підставі, - відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до статті 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Позивач просить відшкодувати моральну шкоду, оскільки відповідно статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: (1)незаконного засудження, (2)незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, (3)незаконного взяття і тримання під вартою, (4)незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, (5)незаконного накладення арешту на майно, (6)незаконного відсторонення від роботи (посади) та (7)інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір відшкодованої шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Представнику позивача у 2018 році, при ознайомленні з матеріалами справи, видали мішок з кримінальною справою, з незшитими кримінальними документами. Багато документів у наявності не було. Прокурор пояснив, що це все, що збереглось при чисельних передачах матеріалів кримінальної справи за довгі роки. Отже незшита кримінальна справа довгі роки багато разів передавалась. Тому представник ознайомився тільки з тим, що у обвинувачення збереглось. У постанові про закриття кримінального провадження 26 червня 2018 року слідчий зазначив та встановив, що закривається кримінальне провадження номер 12018130240001377, яке є кримінальною справою номер 1311913301 від 12 квітня 2011 року. По зазначеній кримінальній справі [PERSON] є особою, що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. 09.06.2018 слідчим відділом Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області було прийнято рішення, на підставі ст. 214 КПК України, внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за номером 12018130240001377 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Диспозиція статті ч.3 ст.365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій,(...). Суб`єктом даного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади, яку займав [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, в діях [PERSON] встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365 КК України. Тобто слідчий сам визнав, що кримінальне переслідування [PERSON] здійснювалось незаконно тим, що послався (конкретизував), що відсутність складу злочину, відповідно до Закону України 21.02.2014 № 746-VI «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції. Слідчий послався тільки на 2014 рік, але до цього були ще первинні зміни 7 квітня 2011, щодо такої обов`язкової наявності складу злочину як спеціальний суб`єкт злочину, як зазначає судова практика, передбачає відповідальність спеціального суб`єкту злочину - представника влади, місцевого самоврядування або іншої службової особи публічного права. Закон України №3207-УІ від 07 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», суб`єкт злочину не просто спеціальний - службова особа, а спеціально-конкретний - службова особа публічного права, що в цілому, за вказаних умов, тягне відсутність складу злочину. По цій справі позивач притягався до кримінальної відповідальності з 22.06.2011. Закрита справа була за відсутності у діях кримінального правопорушення 26.06.2018. Строк між 22.06.2011 та 26.06.2018 складає сім років. Це - 84 місяці. При визначенні розміру моральної шкоди враховано, що мінімальний розмір відшкодування не може бути меншим 672000 гривень (84 місяці х 8000 гривень розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом). Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Проте збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Таким чином, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь суму моральної шкоди у розмірі 696000 гривень по кримінальній справі номер 1310955101, яка була закрита за відсутності складу кримінального правопорушення 15 червня 2018 року; суму моральної шкоди у розмірі 672000 гривень по кримінальній справі номер 1311912001, яка була закрита за відсутності складу кримінального правопорушення 26 червня 2018 року, суму моральної шкоди у розмірі 672000 гривень по кримінальній справі номер 1311913301, яка була закрита за відсутності у діях позивача складу кримінального правопорушення 26 червня 2018 року, а разом моральну шкоду у розмірі 2040000 гривень (два мільйони сорок тисяч гривень нуль копійок). Пізніше, представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій, посилаючись на те, що кожна з трьох кримінальних справ становила окреме джерело моральних страждань протягом періоду свого існування, він вважає за необхідне застосувати підвищену ставку відшкодування моральної шкоди у розмірі 24000 грн. за кожен місяць незаконного переслідування в рамках кожної окремої кримінальної справи. Так, за розрахунками сторони позивача, сума шкоди, що складається з суми моральної шкоди за кожною з трьох кримінальних справ ( 2088000 грн. + 2016000 грн + 2016000 грн.) становить 6120000 грн., та просить стягнути її на користь позивача. Позивач до суду не з`явився, надавши суду письмову заву у якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні в режимі ВКЗ підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Луганської обласної прокуратури, що був присутній в судовому засіданні за допомогою власних технічних засобів, позов не визнав у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що перші кримінальні справи існували у природі, чи існували вони одночасно представник не знає. Вказав на те, що перше кримінальне провадження закрито по строках, друге закрито у зв`язку із прийняттям Закону, що скасовує кримінальну відповідальність, третє передано до суду, постановами від 2018 року були закриті інші кримінальні провадження: 1378,1377,1379. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. У поданому відзиві на позов просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України у повному обсязі, з підстав, у ньому викладених, зазначається, що позов поданий до Казначейства, як до неналежного відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків . Згідно зі статтею\~5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті\~15 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно довідки Міністерства внутрішніх справ № 18136573690640177503, [PERSON] , [INFO] , уродженець(ка) С.М.Т. КАБАНЄ КРЕМІНСЬКИЙ РАЙОН ЛУГАНСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 06.06.2018 на підставі ст.88-90 КК України не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яка з 28.03.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1310955101. Інші відомості до МВС не надходили. 22.06.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1311912001. Інші відомості до МВС не надходили. 22.06.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1311913301. Інші відомості до МВС не надходили. 11.01.2017 Лисичанською місцевою прокуратурою Луганської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України і 09.03.2017 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, кримінальне провадження № 12016130240001656 від 01.07.2016. Направлено до суду з обвинувальним актом 31.03.2017. Відомості про результати судового розгляду КП до МВС не надходили. 28.02.2018 Лисичанським ВП ГУНП Луганської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, кримінальні провадження №12017130240000103;731 від 11.01.2017. Направлено до суду з обвинувальним актом 30.03.2018. Відомості про результати судового розгляду КП до МВС не надходили (т.І а.с.33). З матеріалів справи вбачається, що по кримінальній справі №1310955101 (013/2010/09551), (кредитні договори N 556/16-МБ22 зі [PERSON] , № 556/16-МБ24 зі [PERSON] , N 556/16-МБ2З з [PERSON] , № 556/16-МБ25 з [PERSON] ), судом встановлено, що після надходження кримінальної \~ \~ \~ \~справи \~ \~ \~ \~ стосовно \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ \~ \~ \~на додаткове слідство прокуратурою м. Лисичанська відповідно до р. XI «Перехідні положення» \~ \~ \~ \~KПK \~ \~ \~ \~України 22.04.2013 внесено відомості до ЄРДР № 42013030240000066 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Лисичанського відділення «Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 KK України, та доручено Лисичанському MB ГУМВС Украіни в Луганській області здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні. 19.11.2014 слідчим СВ Лисичанського MB ГУМВС України в Луганській області \~ \~ \~ \~винесено постанову \~ \~ \~ \~про закриття кримінального провадження \~ \~ \~ \~на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 KK України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. 12.05.2015 виконувачем обов`язків прокурора м. Лисичанська постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, а правову кваліфікацію кримінального правопорушення змінено з ч. 3 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 366 КК України. 01.07.2016 за результатами досудового розслідування обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 366 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Ухвалою Лисичанського міського суду від 30.10.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 KK України, на підставі ст. 44, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих підстав. По кримінальній справі 1311912001 (013/2011/09120), (кредитні договори №556/16- ПK 158 з [PERSON] , №556/16-ПК135 з [PERSON] ), після скасування вироку № 12017130240000103, судом встановлено, що 29.03.2018 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 KK України. За результатами досудового розслідування 30.03.2018 обвинувальний акт стосовно\~ [PERSON] за ч. 2 ст. 364 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Рішення у справі відсутнє. По кримінальній справі № 1311913301 (013/2011/09133), (кредитні договори №556/16-ПK \~ \~ \~ \~з [PERSON] , № 556/16-МБ27 з [PERSON] ), після скасування вироку № 12016130240001656, встановлено, що 31.03.2017 обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 364 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Ухвалою Лисичанського міського суду від 04.12.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 5, ст. 44 КK України у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, тобто за нереабілітvючих підстав. [PERSON] старшим слідчим прокуратури м.Лисичанська було обрано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд (а.с.50,51). \~ \~ \~ \~Частиною\~першою\~статті\~23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частинами першою, другою та сьомою статті\~1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено\~Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". У статті Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 частини першої статті\~3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках. Згідно з частинами другою, третьою статті\~13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Статтею\~23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями статті\~4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості". \~ \~ \~ \~Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414, що набрав чинності 28.02.2014, статтю 365 КК України, зокрема першу частину, викладено в наступні редакції: "Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу: 1. Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.». Таким чином,\~згідно нової\~редакції вказаної\~статті,\~суб`єктом вказаного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади [PERSON] . Посилання позивача на норми Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення 7 квітня 2011 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414, де у статті 364 цього закону у примітках зазначено: «Службовими особами у статтях 364, 365, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.», як на протиправність дій щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, суд вважає безпідставним, оскільки за вказаною нормою, до внесення змін Законом від 21.02.2014, [PERSON] був суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури призвели до перебування позивача під слідством і судом, за вчинення кримінального правопорушення за статтею, суб`єктом злочину за якою [PERSON] не являється, внаслідок набрання чинності 28.02.2014 ЗУ від 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР). \~ \~ \~ \~У результаті зазначеної обставини, звичайний розклад життя [PERSON] був змінений проти його волі вимушеними прибуттями до правоохоронних органів, до суду, застосуванням до нього запобіжного заходу. Цим позивач займався замість звичайного життя. Незаконне повідомлення про підозру, а потім пред`явлення обвинувачення призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки вказане позначилось на всіх його сферах, супроводжувалося усвідомленням надзвичайної серйозності життєвих ускладнень, мало для позивача та для його родини стресові наслідки, змінило нормальний, звичний для нього душевний стан, внесло повну невизначеність щодо майбутнього. Протягом тривалого періоду часу позивач був змушений відстоювати справедливість, доводити свою невинуватість. Він був позбавлений можливості вільно пересуватись за власним вибором та планувати власний час, адже до нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, чим було принижено його людську гідність та порушене одне з основоположних прав людини - на свободу та особисту недоторканість. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що мається достатньо підстав для стягнення на користь позивача коштів, в рахунок відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~За розрахунками суду: - по кримінальній справі 1310955101 (013/2010/09551) на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода за 8 місяців 23 дні, тобто за період з 28.02.2014 (дата набрання чинності Закону про внесення змін N 3207-VI) по 19.11.2014 (дата закриття провадження), у розмірі 72832,00 грн. - по кримінальній справі 1311913301 (013/2011/09133) на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода за 36 місяців 1 день, тобто за період з 28.02.2014 (дата набрання чинності Закону про внесення змін N 3207-VI) по 31.03.2017 (дата закриття провадження), у розмірі 288384,00 грн. - по кримінальній справі 1311912001 (013/2011/09120) на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода за 49 місяців 2 дні, тобто за період з 28.02.2014 (дата набрання чинності Закону про внесення змін N 3207-VI) по 29.03.2018 (дата закриття провадження), у розмірі 384768,00 грн. \~ \~ \~ \~Загальний розмір моральної шкоди суд визначає у 745984,00 грн. Положеннями\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~встановлено, що відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України) Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження\~\~ № 14-515цс19) (пункт 44)). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення. Отже, підводячи підсумок, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково, та вважає за необхідне стягнути з Держави Україна за рахунок державного бюджету на користь позивача 745\~984 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial