Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районний суд міста Харкова з позовом до [INFO] , треті особи Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області сплачений адміністративний штраф в розмірі 25 500,00грн. В обґрунтування позову зазначено наступне. Постановою №196 [INFO] від 21 травня 2024, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн. за порушення Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних. На підставі вказаної постанови, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 червня 2024 було відкрито виконавче провадження №75267714, винесено постанову про стягнення з боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника. 21 червня 2024 з карткового рахунку [PERSON] було списано 28 353,00 грн. Штраф у розмірі - 25 500,00 грн., 24 червня 2024 перераховано на рахунок казначейський рахунок Головного правління Державної казначейської служби України в Харківській області, згідно відомостей Шевченківського ВДВС Східного МУ МЮ. Не погодившись з притягненням до адміністративної відповідальності, [PERSON] оскаржив постанову №196 [INFO] від 21 травня 2024 до суду. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2024 по справі №638/9790/24, постанова [INFO] №196 від 21 травня 2024 про притягнення [PERSON] да адміністративної відповідальності у вигляді штрафу - 25 500,00 грн. скасована, провадження у справі закрито за відсутності в його діях складу правопорушення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2024 по справі N9638/9790/24 набрало законної сили 22.11.2024. В квітні 2025, [PERSON] письмово звернувся до Шевченківського ВДВС Східного МУ МЮ з заявою про повернення коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням судового рішення, яким на нього було накладено адміністративний штраф. У відповідь від 12.05.2025 за №56997, Шевченківський ВДВС Східного МУ МЮ повідомив [PERSON] про неможливість повернення коштів. Ухвалою Шевченківського районний суд міста Харкова відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав пояснення та просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін у відкритому судовому засіданні, суд встановив. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9790/24 від 11.11.2024 встановлена наступні обставини. «Постановою №196 [INFO] , підполковником [PERSON] від 21 травня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 грн. Підставою для визнання вини за ч. 2 ст. 210 КУпАП стало порушення вимог абз. 1, 4, 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених в додатку № 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від ЗО грудня 2022 року № 1487, абз. 7 ч. З, абз. 5 ч. 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно платіжної інструкції №1620559757617 від 21.06.2024 [PERSON] на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Харкові було сплачено 28 353,00грн. за виконавчим провадженням №75267714 за виконання виконавчого документу постанови [INFO] №196 від 21.05.2024. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9790/24 від 11.11.2024 Адміністративний позов [PERSON] до [INFO] про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено. Скасовано постанову начальника [INFO] полковника [PERSON] № 196 від 21 травня 2024 року про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за частиною 2\~статті 210 КУпАП\~та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 грн. Провадження в справі про адміністративне правопорушення [PERSON] , [INFO] , за ч. 2\~ст. 210 КУпАП\~закрито за відсутності в його діях складу правопорушення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі статтями\~55,\~56 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх Відповідно до статті 1174 цього самого Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Застосовуючи положення статей\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений\~наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється. Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі\~статтею 1212 Цивільного кодексу України\~має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)). Відповідно до ст.1212ЦивільногокодексуУкраїни особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 Цивільного кодексу України). Оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9790/24 від 11.11.2024 постанову начальника [INFO] полковника [PERSON] № 196 від 21 травня 2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 2\~статті 210 КУпАП\~та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 грн скасовано, правові підстави накладення на позивачу адміністративного штрафу відпали. Доказів повернення позивачу грошових коштів матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Варто відзначити, що до аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21, обставини якої є тотожними обставинам у справі №910/16592/23. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої\~статті 170Цивільного кодексу України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому, судом враховано, що у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови). Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, а також від 05.02.2020 у справі №910/15295/18.

Outcome: approved