Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

06.09.2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просив визнати незаконним та скасувати Наказ (розпорядження) №К/РЕ000455 від 24.07.2024 року про припинення трудового договору (контракту), яким [PERSON] було звільнено з посади програміста в іноземному підприємстві «СЖС УКРАЇНА»; поновити [PERSON] на посаді програміста в іноземному підприємстві «СЖС УКРАЇНА» з 24 липня 2024 року; стягнути з іноземного підприємства «СЖС УКРАЇНА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеною прогулу за період з 24 липня 2024 року по 23 серпня 2024 року у розмірі 58\~536,77 гривень; стягнути з іноземного підприємства «СЖС УКРАЇНА» на користь [PERSON] усі донесені судові витрати, у тому числі, витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 19 155 (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено судді Луняченко В.О. Ухвалою судді від 25.09.2024 року відкрито провадження по справі. 05.11.2024 року представником відповідача - іноземного підприємства «СЖС Україна» надано Відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. 08.11.2024 року представник позивача надав Відповідь на відзив. 08.11.2024 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 20.11.2024 року суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у спрощеному провадженні проводиться з викликом сторін та призначено судове засідання. 16.12.2024 року до суду надійшло клопотання відповідача Іноземного підприємства «СЖС України» про закриття провадження у справі оскільки наразі відсутній предмет спору. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року провадження у цивільній справі закрито. Не погоджуючись з даною ухвалою, представник позивача [PERSON] - [PERSON] оскаржив її в Одеському апеляційному суді. Постановою Одеського\~апеляційного суду\~від 26.06.2025\~року апеляційну\~скаргу представника\~позивача [PERSON] -\~\~ [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Матеріали справи повернуті до суду 30 липня 2025 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді\~від 31.07.2025\~року прийнято\~до провадження\~цивільну справу\~за позовом\~ [PERSON] до\~іноземного підприємства\~«СЖС Україна»\~про визнання\~незаконним та\~скасування наказу\~про звільнення,\~поновлення на\~роботі та\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу.\~Призначено \~розгляд\~даної\~справи у\~відкритому\~судовому\~засіданні \~на\~ 02.10.2025 року о 14 год. 00 хв. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] -\~ [PERSON] підтримав позовні вимоги частково в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача іноземного підприємства «СЖС Україна» - Погорелов Ігор Святославович просив зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду із цим позовом у вересні 2024 року, позивач [PERSON] просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути усі понесені судові витрати, у тому числі, витрати на професійну правничу (правову) допомогу. 08.11.2024\~року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. 16.12.2024 року від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Предметом спору\~були вимоги\~позивача: скасувати наказ (розпорядження) №К/РЕ000455 від 24.07.2024 року (указаний наказ скасовано Підприємством); поновити позивача на посаді програміста з 24.07.2024 року (позивача поновлено на посаді програміста з 24.07.2024 року, що підтверджується наказом №262); стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (підприємство виплатило позивачеві середній заробіток). Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження по справі, суд апеляційної інстанції в Постанові від 26.06.2025 року, зокрема, зазначав, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко. Виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в Контексті наведеної правової норми (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет\~спору став\~відсутній після\~відкриття провадження\~у справі,\~то залежно\~від обставин,\~що призведи\~до зникнення\~такого предмета,\~та стадії\~цивільного процесу,\~на якій\~він припинив\~своє існування,\~сторони мають\~цілий ряд\~передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, висловив правову позицію про те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішити питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] зазначав вимогу про стягнення понесених судових витрат в тому числі і витрат на правничу допомогу з наданням підтверджуючих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Положенням ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23 рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У позовній заяві позивачем було надано на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: 1) витрати, які позивач вже поніс в зв`язку з розглядом даної справи: судовий збір за подання позову не сплачується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; витрати на професійну правничу (правову) допомогу 19 155 (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн., 00 коп.; 2) витрати, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи: витрати на професійну правничу (правову) допомогу 10 000 грн. Даний розрахунок може бути уточнений під час розгляду справи, та позивачем будуть подані до суду додаткові заяви та докази щодо судових витрат. У позові було зазначено, що даний розрахунок може бути уточнений під час розгляду справи, та позивачем будуть подані до суду додаткові заяви та докази щодо судових витрат по справі. Станом на цей час витрати, які позивач вже поніс в зв`язку з розглядом даної справи складають: витрати на професійну правничу (правову) допомогу 53 146 грн. Суду надано квитанцію від 01.12.2024 року АТ «Укрсиббанк» (Документ № 199445721) про оплату [PERSON] , на користь представника-адвоката, Чумаченко Святослава Олександровича, правової допомоги за Договором №1/05.08/2024 про надання правничої допомоги від 05.08.2024 року у розмірі 33 991 грн. Між адвокатом Чумаченко Святославом Олександровичем та позивачем [PERSON] був укладений Договір №1/05.08/2024 про надання правничої допомоги від 05.08.2024 року, копія якого додана до позову, за умовами, п. 3.1 якого, вартість послуг (винагорода, гонорар) за цим договором сплачується в наступному порядку: 19 155 грн. сплачується Клієнтом на умовах передоплати на рахунок адвоката, які вже були сплачені позивачем на користь представника адвоката Чумаченко С.О.; 20% від суми, яка стягнута на користь клієнта за судовим рішенням (або сплачена відповідачем добровільно або за умовами мирової або іншої угоди), сплачується Клієнтом на рахунок Адвоката протягом 1 дня від дня отримання Клієнтом відповідної суми. Пунктом 3.2. Договору №1/05.08/2024 про надання правничої допомоги від 05.08.2024 року, укладеним між Позивачем та адвокатом Чумаченко А.С. визначено, що сумою договору (загальною вартістю послуг) є сума всіх грошових коштів, що сплачені Клієнтом на користь Адвоката за цим договором. П. 2.2. Договору визначено, що Адвокат має право залучати для виконання доручення по Договору інших осіб (юристів, адвокатів), у тому числі, але не обмежуючись, - Ніца Анатолія Сергійовича, Кокарєва Андрія Павловича, Трусова Анатолія Сергійовича, Поліхранову Юлію Вікторівну, Ленця Олега Васильовича та ін. Позивачем [PERSON] сплачено вартість правової допомоги на користь представника-адвоката, Чумаченко С.О., за договором про надання правничої допомоги (вже понесені позивачем витрати на професійну правничу (правову) допомогу): 19 155 грн. + 33 991 грн. = 53 146 грн. Верховний Суд у Постанові від 09.04.2019 р. у справі № 826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення не співмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Разом з цим, представник відповідача іноземного підприємства «СЖС Україна» - Погорелов Ігор Святославович просив зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача іноземного\~підприємства «СЖС\~Україна» на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 19155 гривень.

Outcome: partial