Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" (далі ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 16 лютого 2020 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3273114298/243242 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 3500,00 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,85 % на добу із зобов`язанням повернення та сплати процентів за користування кредитом. За договором факторингу № 1-31/05/21 від 31 травня 2021 року ТОВ "ГОУФІНГОУ" відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП", яке у свою чергу відступило право вимоги ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" за договором факторингу №1-03/06/2021 від 03 червня 2021 року. Відповідачем умови кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 11917,50 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 30 вересня 2025 року представником позивача подано заяву про розподіл/відшкодування судових витрат, понесених у зв"язку з розглядом справи, в якій представник просить також стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Пархомчук С.В. у позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача на підставі наявних справі доказів. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 16 лютого 2020 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3273114298/243242, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 3500,00 грн на строк 30 днів, тобто до 16 березня 2020 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,85% в день у межах строку кредиту (а.с.17-20). Відповідно до пункту 1.4. договору кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної Клієнтом. Відповідно до п.2.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Як убачається із Договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором R93283, який було відправлено на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 12). Отже, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми. Факт отримання кредитних коштів в сумі 3500,00 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ "Платежі онлайн" вих.№2025-ПО/217 від 19 серпня 2025 року (а.с.29-30). 31 травня 2021 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, у відповідності до умов якого ТОВ "ГОУФІНГОУ" передав (відступив) ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату, а ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» прийняв належні ТОВ "ГОУФІНГОУ" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 21-24). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31 травня 2021 року, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року в сумі 11917,50 грн, з яких: 3500,00 грн залишок по тілу кредиту, 8417,50 грн залишок по відсотках (а.с. 11). В наступному, 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" було укладено договір факторингу № 1-03/06/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» передав (відступив) ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" за плату, а ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" прийняв належні ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 13-14). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № № 1-03/06/2021 від 03 червня 2021 року, ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року в сумі 11917,50 грн, з яких: 3500,00 грн залишок по тілу кредиту, 8417,50 грн залишок по відсотках (а.с. 10). Згідно наданої виписки з особового рахунка за кредитним договором № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року вбачається, що відповідач зобов"язання за договором не виконав, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснював (а.с. 9). 27 травня 2025 року позивач направляв на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов"язань за кредитним договором (а.с.8), яку останнім залишено без виконання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З кредитного договору № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. З виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року вбачається, що відповідачу за користування кредитними коштами нараховані відсотки в сумі 8417,50 грн. Однак, а ні з вказаної виписки, ані з інших матеріалів справи не вбачається за який період нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Як було заначено вище, умова кредитного договору передбачений строк кредитування 30 днів, тобто до 16 березня 2020 року. Автоматична пролонгація строку кредитування умовами договору не передбачена, та позивачем не надано доказів укладення додаткової угоди до кредитного договору щодо пролонгації строку кредитування. Таким чином, нарахування відсотків після 16 березня 2020 року є неправомірним. За 30 днів користування кредитними коштами відповідачу мали бути нараховані відсотки в сумі 1942,50 грн (3500,00грн*1,85%*30днів=1942,50грн), що відповідає графіку розрахунків, який є додатком № 1 до кредитного договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору № 3273114298/243242 від 16 лютого 2020 року та отримання кредитних коштів. Надані договори факторингу підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "ГОУФІНГОУ" за вище вказаним кредитним договором, до позивача у справі. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення, однак частково на суму 5442,50 грн., за яких: 3500,00 грн - заборгованість за кредитом, 1942,50 грн - заборгованість за відсотками. Також, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 35), відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (45,67 %) в розмірі 1106,31 грн. Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial