Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

15.07.2025 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою. Заяву мотивує тим, що [INFO] помер її мати [PERSON] , після якого відкрилась спадщина. Зазначає, що після смерті її батька [PERSON] , її мати проживала одна, хворіла, в зв`язку з чим потребувала постійного догляду, тому вона переїхала до неї, щоб піклуватись про неї. Звернувшись до нотаріуса про прийняття спадщини, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не доведено факт постійного проживання з спадкодавцем на момент її смерті. У зв`язку з цим, заявник просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, вимоги в заяві повністю підтримують. Представник заінтересованої особи Кольчинської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.07.1980 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 19.07.1980 року, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . 20.03.2025 року приватним нотаріусом Федоренко Е.Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на спадкове майно, у зв`язку з тим, що не встановлено факту спільного проживання на час відкриття спадщини. До матеріалів\~справи долучено\~нотаріально посвідчену\~заяву від\~11.07.2025\~року з\~якого вбачається,\~що [PERSON] \~постійно проживала\~зі своєю\~матір`ю [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] . Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд також виходить з того, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549\~ЦК (п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у справах\~№ 336/709/18-ц\~від 07.11.2018,\~№ 303/1816/17\~від 23.12.2019. Також Верховний Суд у своїй постанові від 17 січня 2022 року по справі №643/790/20 констатував процесуальну можливість розгляду заяви про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження. Таким чином, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статей\~ 1216,\~ 1217 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269\~ Цивільного кодексу України\~ презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статтях\~1269,\~1270 ЦК України. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. Встановлення вищевказаного факту має безпосереднє значення для можливості оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, судом не встановлено наявності спору про право, наявності інших спадкоємців. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , а відтак заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved