Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

07.07.2025 року ТОВ «ФК «Ейс» через свого представника Полякова О.В. звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 911068980 у розмірі 29 140,92 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 911068980 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8G68T. Відповідно до умов договору кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 6 100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, перерахувавши кошти на його банківську картку № [NUMBER] . 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого\~\~ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Додатковими угодами до договору факторингу строк дії договору було продовжено. 06.06.2023 сторонами підписано реєстр прав вимоги № 232, чим засвідчено передачу прав вимоги до боржників, в тому числі й за кредитним договором № 911068980 від 24.04.2023. 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, а 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого\~\~позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 911068980. Відповідно до реєстру боржників від 29.05.2025 за договором факторингу № 29/05/25 від 29.05.2025 ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 29 140,92 грн. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав в повному обсязі свого зобов`язання, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором № 911068980 у розмірі\~\~29 140,92 грн, яка складається з: 6 100 грн заборгованість по тілу кредиту, 23 040,92 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2025 року відкрито провадження у справі,\~\~призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Також задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «Універсал Банк» відповідні докази. Відповідач про розгляд справи повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Глухівського міськрайонного суду Сумської області. Також за останнім відомим місцем проживання [PERSON] направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, однак поштовий конверт з кореспонденцією суду було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач своїм правом надати відзив не скористався, клопотання про розгляд справи з викликом у судове засідання не направив. Заяв чи клопотань від учасників процесу не надійшло. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 24 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 911168980, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV8G68T. Відповідно п.п. 2.1 - 2.5 та 3.1 договору позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 6 100 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Сума кредитного ліміту, вказана в п.2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6 100 грн, орієнтовна дата повернення якого 05.05.2023. Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору. Строк кредитування - 11 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом нараховується в порядку передбаченому п.3.2 договору. Згідно Розділу 4 договір підписаний на підставі Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 5.1 договору передбачено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання чергового траншу за договором. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого\~\~ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.39). Додатковими угодами до цього договору факторингу № 19, 26, 27, 31, 32 строк дії договору було продовжено (а.с. 94-100). 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, а 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» - договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого\~\~позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 911068980. Підстави виникнення права грошової вимоги та сума грошових вимог вказані у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року та акту прийому передачі, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 9110668980 у сумі 29 140,92 грн. Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 911068980 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 13 326,06 грн, з яких 6 100 грн - заборгованість по кредиту; 7 226,06 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 53). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за договором № 911068980 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 29 140,92 грн, з яких 6100 грн - заборгованість по тілу кредиту; 23040,92 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорюється. Відповідач не здійснив жодного платежу по кредиту. Факт отримання коштів відповідачем за даним кредитним договором підтверджується платіжним дорученням від 24.04.2023, із якого вбачається, що 24.04.2023 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 6100 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . За змістом довідки АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] банком емітовано картку № [NUMBER] . За період з 24.04.2023 по 29.04.2023 на платіжну картку № [NUMBER] було зарахування коштів у сумі 6100 грн (а.с. 92). Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України ). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 911068980 від 24.04.2023 в електронній формі. На підставі цього договору відповідачем 24.04.2023 було отримано у кредит на умовах кредитної лінії грошові кошти в сумі 6 100 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитними коштами в межах строку дії договору, але в порушення умов договору не зробив цього, внаслідок чого має не виконане грошове зобов`язання перед кредитором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 31/0724-01 від 31.07.2024 та № 29/05/25-Е від 29.05.2025, на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЕЙС». Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» складеного станом на 06.06.2023, розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 911068980 складав 13 326,06 грн, яка утворилась та обчислена за період з 24.04.2023 по 06.06.2023 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 6 100 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 7 226,06 грн Тож право вимоги саме в межах такої суми боргу було передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Договору кредиту, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 7.3, 8.3, 8.4 Договору кредиту. Натомість ТОВ «Таліон плюс» як новий кредитор, здійснював подальші нарахування процентів за користування кредитом, внаслідок чого до складу позовних вимог включено і проценти за період користування кредитом з 07.06.2023 по 31.07.2023 в розмірі 15 814,86 грн. В цьому контексті слід звернути увагу, що згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Аналіз відповідних норм закону в контексті положень ст. 514 ЦК України свідчить, що обсяг і зміст права грошової вимоги, який набуває фактор на підставі договору факторингу від клієнта (первісний кредитор) до боржника визначається на момент переходу права грошової вимоги, в тому числі майбутньої вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом кредитного договору зобов`язання позичальника зі сплати процентів ґрунтується відповідно до правил кредитування на умовах кредитної лінії. Відповідний спосіб кредитування зумовлює наявність у позичальника права на отримання кредитних коштів в межах кредитного ліміту в будь-який час протягом строку дії договору та покладає на кредитора зобов`язання обслуговування кредитної лінії. За умовами договору кредиту зобов`язання позичальника зі сплати процентів за користування кредитними коштами має періодичний характер і визначається на 11-й день після отримання кредитного траншу, а після цього щоденно з моменту отримання кредиту. Отже вимога щодо сплати процентів за користування кредитом за таким договором формується кредитором щоденно. З огляду на характер способу кредитування первісним кредитором (кредитна лінія) суд приходить до висновку, що в даному випадку ТОВ «Таліон плюс» як правонаступник первісного кредитора за договором кредиту не мало правових підстав нараховувати проценти за користування кредитом за проміжок часу, коли не могло забезпечити позичальнику право на користування послугою кредитування на умовах кредитної лінії, тобто після фактичного набуття права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Зазначений висновок відповідає і змісту п. 2.1 такого договору факторингу, де зазначено, що «згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.». Отже, враховуючи що первісний кредитор передав ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги за кредитним договором № 911068980 та не визначав ціни майнових вимог за користування кредитом в межах строку дії договору, але який слідує після моменту відступлення права вимоги, то новий кредитор ТОВ «Таліон плюс» - не мав правових підстав вимагати сплати відповідачем відповідних додатково нарахованих процентів за період з 07.06.2023 по 31.07.202 в розмірі 15 814,86 грн, а відтак і не міг відступати відповідне право вимоги наступним кредиторам. За таких обставин суд доходить висновку, що до позивача не перейшло право вимоги про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом в сумі більшій, ніж була відступлена первісним кредитором, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі кредитної лінії і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за договором кредитної лінії станом на 06.06.2023 (дата першого відступлення прав вимоги) за ним обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 13 326,06 грн, яка утворилась складається із заборгованості за тілом кредиту 6 100 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом 7 226,06 грн. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору кредиту відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув у порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 13 326,06 грн є обґрунтованими і правомірними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору та оплати послуг правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 70). За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (13326,06 х 100 : 29140,92 = 45,72), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1107,52 грн судових витрат по оплаті судового збору (2422,40 х 45,72 : 100 = 1107,52). Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн, стосовно якого суд зазначає таке. Зі змісту\~ст. 58 ЦПК України\~вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно\~ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою\~статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вартість послуг наданих за договором, згідно акту прийому-передачі наданих послуг, який містить детальний опис виконаних робіт, від 29.05.2025 становить 7 000,00 грн (а.с.57). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи характер\~виконаних адвокатом\~робіт з\~надання правової\~допомоги у\~зв`язку\~із розглядом\~справи,\~з урахуванням\~принципів співмірності\~та розумності\~судових витрат,\~критерію реальності\~адвокатських витрат,\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи,\~її складності\~та виконаної\~роботи,\~а саме\~того,\~що дана\~справа є\~типовою та\~юридично не\~складною,\~підготовка позову\~не потребує\~значного часу,\~справа розглянута\~без виклику\~сторін,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~стягнення судових\~витрат,\~понесених під\~час розгляду\~справи у\~розмірі 3000,00 грн.. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (13326,06 х 100 : 29140,92 = 45,72), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1371,60 грн судових витрат понесених під час розгляду справи (3000 х 45,72 : 100 = 1371,60), тобто пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial