Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 01.02.2024 року кредитного договору №129977 [PERSON] отримав від ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» кредит у розмірі 5556 грн. на його банківську картку № [NUMBER] , строком на 70 днів з 01.02.2024 року (дата надання кредиту) по 11.04.2024 року, зі сплатою процентів 600% річних. Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 10326,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5556 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 4369,25 грн.; комісія - 401 грн. 07.11.2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №12072024, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до боржника за кредитним договором. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 10326,25 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надходили. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Судова кореспонденція повернулася без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали між собою договір про споживчий кредит №129977 від 01.02.2024 року про надання кредиту на суму 5556 грн. /а.с.29 -32/. Договір про споживчий кредит №129977 в формі електронного документа з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора d079efd1 та відправлено на номер телефону відповідача [NUMBER] , що підтверджується відповідними позначками на індивідуальній частині договору. Згідно п.2.2.1 умов договору сума кредиту становить 5556 грн. Факт надання кредитних коштів у вказаній сумі підтверджується довідкою про успішність операції переказу. /а.с.47/ Пункт 2.3 договору проценти за користування кредитом нараховується за ставкою 600 % річних. Тип процентної ставки-фіксована. Відповідно до п.2.5 договору комісія за надання кредиту складає 1555.68 грн. Відповідно до п.2.6. загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 01.02.2024 р. (дата надання кредиту) по 11.04.2024 р. Пункт 2.6.1 договору строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. В період з 01.02.2024 до 11.04.2024 року утворилась заборгованість в сумі 10326,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», та випискою ТОВ «ФК «Ейс». /а.с.52, 54/ До складу заборгованості входять 5556 грн. за простроченим тілом кредиту та 4369,25 грн. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом, 401 грн. - комісія за кредитним договором. При цьому суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. /а.с.29-32/. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» уклало договір факторингу №12072024 від 12.07.2024 з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 433) за кредитним договором №129977 від 01.02.2024 з загальною сумою заборгованості 10326,26 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі, платіжною інструкцією. /а.с.11,12, 13, 55-56/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на законних підставах набув право грошової вимоги до [PERSON] . За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року, укладений з АБ «Тараненко та партнери», додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на ім`я адвоката. /а.с.14-15, 16-17, 18,19/ З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви становить 5000 грн., вартість вивчення матеріалів справи 1000 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації становить 500 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації становить 500 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. Про вказане, зокрема свідчать додаткова угода до договору про надання правничої допомоги АБ «Тараненко та партнери». У вказаному додатку зазначено 100 боржників ТОВ «ФК «ЕЙС», щодо яких адвокатське бюро зобов`язалося надавати юридичну допомогу. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», з 7000 грн. до 2500 грн.

Outcome: approved