Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

20.01.2025 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зі Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали цивільної справи № 759/24296/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в неї на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Батьком дитини є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.12.2016 року. З батьком дитини вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Відповідач по справі ухиляється від свого обов`язку утримувати, виховувати дитини, у зв`язку з чим на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року у справі № 266/753/18 з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак вказане рішення суду відповідач систематично не виконує, що підтверджується роз`ясненням державного виконавця, яке додано до позовної заяви. На даний час призначеного раніше судом розміру аліментів не вистачає навіть на 15% базових витрат на утримання сина. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації дитина зазнала серйозної психологічної травми, оскільки на момент початку повномасштабного вторгнення вони проживали в м. Маріуполь, де велися серйозні активні бойові дії. Внаслідок отриманої психологічної травми дитина потребувала лікування, в тому числі у лікуванні зубів, оскільки після отриманої психологічної травми в нього значно погіршився стан зубів, які потребували негайного лікування, яке повністю лягло на плечі позивачки. Батько дитини категорично відмовився приймати будь-яку участь у лікуванні дитини, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та останній раз дитину бачив лише у 2020 році на святкуванні дня народження дитини, а саме [INFO] , а з того дня відповідач з дитиною не спілкувався взагалі, ані особисто, ані по телефону. Після повномасштабного вторгнення російської федерації вона з дитиною втратила житло в м. Маріуполь і на даний момент вимушена самостійно орендувати житло в м. Києві. Починаючи з 2022 року її доходи значно зменшилися, а ціни на продукти, одяг та інші необхідні для дитини речі значно виросли. Окрім того, дитина дорослішає і потребує додаткових витрат для її розвитку та лікування. Відповідач по справі має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в більшому розмірі, однак абсолютно усунувся від виконання покладених на нього чинним законодавством обов`язків як батька дитини. Він живе своїм життям, подорожує, насолоджується життям і не цікавиться долею своєї дитини. У зв`язку з вищевикладеним вона просить суд збільшити визначений рішенням Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року у справі № 266/753/18 розмір аліментів, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітної дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 7000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/5740759/24296/24 було розподілено судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 23.01.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків. 12.02.2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви в межах строку, встановленого судом. Згідно відповіді № 912581 від 19.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, яка міститься в матеріалах справи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до юрисдикції Заводського районного суду міста Кам`янського. Ухвалою суду від 14.02.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначає, що просить суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. В заяві також наголосив, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі 3196,00 грн, яку він погоджується виплачувати щомісячно та в строк. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 21.12.2016 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1096, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.04.2018 рок у справі № 266/753/18 з [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 15.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. З відповідача по справі стягнення присуджених судом аліментів здійснюється Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач не сплачує аліменти своєчасно, повністю усунувся від виконання покладених на нього обов`язків з виховання та утримання дитини. На даний момент, оскільки дитина пережила сильний психологічний стрес через повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, вона потребує певної реабілітації та додаткових витрат на її лікування. Позивачем надано суду квитанції та документи, які підтверджують понесені нею матеріальні витрати на лікування дитини у стоматолога, яке стало наслідок перенесеного психологічного стерсу. Також суд звертає увагу на той факт, що позивачка на даний момент втратила житло, яке мала в м. Маріуполі і змушена разом з дитиною винаймати житло в м. Києві, куди вимушена була переїхати через окупацію міста Маріуполь, Донецької області, в якому раніше проживала з дитиною. Відповідно довідки № 3008-5002726126 від 30.06.2022 року та довідки №3008-50022726110 від 30.06.2022 року [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані як ВПО за адресою: [ADDRESS] . Дитина росте та потребує додаткових витрат на оздоровлення, харчування одяг, її розвиток та інші потреби дитини. Батько дитини, не висловив жодного заперечення з приводу викладених у позовній заяві обставин, а відтак визнав факт того, що він дійсно самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, який просить позивач, суду не надав. Будь-яких даних з приводу того, що на утриманні відповідача по справі перебувають інші утриманці (неповнолітні\~діти,\~непрацездатні батьки\~та інше) суду не надано, а відтак, враховуючи потреби дитини, її право на розвиток відповідно до свого віку, належне харчування, лікування, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько дитини зобов`язаний приймати безпосередню участь у вихованні та утриманні своєї дитини, а відтак, на думку суду, має можливість сплачувати аліменти в сумі, яку просить стягнути з нього позивач, а саме в розмірі 7000, 00 грн. Як передбачено ст.11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8\~Закону\~України\~«Про\~охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. За змістом ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3ст. 181 СК України). Із приписів ст.181,СК\~України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до положень ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, чи розмір аліментів в твердій грошовій одиниці, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Вимоги позивача про зміну розміру аліментів з відповідача на утримання дитини сторін узгоджуються з вимогами ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.141, 180, 181, 182 СК України про обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі частці, підстав звільнити батька від виконання цього обов`язку не має. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У зв`язку з тим, що розмір аліментів, який на даний час стягується з відповідача на дитину є недостатнім для утримання та його виховання, забезпечення нормального розвитку та є гарантований державою мінімальним розміром аліментів, суд прийшов до висновку про те, що позивачка має право на отримання аліментів в більшому розмірі та зміну їх розміру на утримання малолітньої дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача шляхом зміни їх розміру з 2000,00 грн на 7000,00 грн. щомісяця, мотивуючи тим, що суми аліментів не вистачає для утримання, лікування та гармонійного розвитку дитини. При цьому позивачка надала суду докази, які підтверджують можливість відповідача надавати кошти в більшому розмірі на утримання дитини, а відповідачем не зазначено та не надано суду жодного належного доказу того, що він не має фінансової можливості надавати кошти на утримання своєї дитини саме в розмірі, який просить позивач. Позивачка, у зв`язку з необхідністю вимушена була покинути свою домівку та переїхати на нове місце проживання. Повністю самостійно забезпечує утримання сина усім необхідним, однак у зв`язку з необхідністю переїзду до іншого міста, вона втратила роботу, житло, розмір її доходу змінився, тому на даний момент присуджених раніше коштів не вистачає на належне утримання дитини. Враховуючи вищевикладене та те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини а також те, що дитина проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, стягнутих з відповідача рішенням Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року з 2000,00 грн на суму аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7000, 00 грн щомісячно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача у сумі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved