Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

04.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФК «Айкон Дебт Коллекшн» від 04.08.2025\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1436292 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладений у електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланого на номер мобільного телефону [PERSON] . Сума виданого кредиту складає 6000,00 грн, дата надання кредиту 08.01.2021, строк кредиту 30 днів, цільове призначення на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1,9% в день. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021. 07.09.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021 відступило право вимоги за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн», у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відтак, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 в розмірі 19680,00 грн, з яких 6000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13680,00 грн прострочена заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 04.08.2025 провадження у справі № 141/674/25 відкрито та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК\~України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 07.10.2025. 02.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Дончака Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що у матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували б факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить [PERSON] , і саме в такій сумі, яку вказує позивач. Також наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він не є первинним документом, а є лише доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову, а надана позивачем виписка оформлена із порушенням вимог чинного законодавства оскільки кредитний договір було укладено 08.01.2021 на 30 днів, а виписка надана за період із 08.01.2021 по 12.06.2025. Окрім того, адвокат Дончак Д.М.зазначає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, оскільки розмір заборгованості за відсотками нараховано поза межами строку дії кредитного договору. Таким чином представник відповідача [PERSON] адвокат Дончак Д.М. просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн», зменшити витрати на професійну правничу допомогу адвоката до 2000,00 грн та стягнути на користь [PERSON] із позивача витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 7000,00 грн. 05.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» Пархомчука С.В. надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування якої зазначено, що відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно із використанням інтегрованого калькулятора обрав бажану суму кредиту та строк кредитування, після чого ним було надано персональні дані, зокрема, реквізити банківської картки, на яку, в подальшому, були зараховані кошти, таким чином сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, шляхом підписання договору електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] зазначає, що у відповідності до умов кредитного договору кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладенні кредитного договору, при цьому, до бази даних товариства надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом що забезпечує безпеку збереження інформації, а отже ані первісний кредитор, ані позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею, натомість, відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів, однак [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації, а отже 08.01.2021 о 19:20:04 було проведено транзакцію на суму 6000,00 грн, маска картки [NUMBER] . [PERSON] вказує, що надані позивачем докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів є належними, допустимими, достовірними та відповідачем не спростованими, оскільки інформаційна довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» містить відомості щодо суми перерахування кредитних коштів з дати їх зарахування, а також реквізити карткового рахунку, що повністю узгоджується із нормами закону. З приводу нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору представник позивача зауважує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, окрім того, у п. 4.2.1 договору вказано, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1. 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження троку користування кредитом (авто пролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Також, із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого разом із заявою про усунення недоліків від 25.08.2025, убачається факт часткового погашення боргу, що свідчить про належне укладення кредитного договору та фактичне отримання позичальником кредитних коштів та його згоду із умовами зазначеного договору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача [PERSON] зазначає, що правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн відсутні та просить суд відзив на позовну заяву залишити без розгляду, стягнути із [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 08.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Дончака Д.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, з яких убачається, що матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту після закінчення тридцятиденного строку дії, при цьому, позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх обов`язків, та за таких обставин неповернення позичальником кредитних коштів у визначений умовами договору строк, за відсутності активних дій відповідача, є неправомірною поведінкою. Також позивач не надав доказів того, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, й, окрім того, незрозуміло, яке відношення має ТОВ «Універсальна платіжні рішення» до здійснення переказів коштів між кредитором та позичальником і чому саме ТОВ «Універсальні платіжні рішення» залучено до процесу передавання кредитних коштів. Також сторона відповідача вважає, що витрати позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не можуть перевищувати 2000,00 грн. 03.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, згідно якої [PERSON] просить суд стягнути із відповідача 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 141/674/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 1436292 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит, сума кредиту складає 6000,00 грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору, тип процентної ставки фіксована (п. 1.2 1.4 договору). Відповідно до п. 1.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ТС товариства. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2 договору (п. 1.4.1 договору). Згідно п. 1.5 1.6.2 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 693,50% річних, за зниженою ставкою 3,65% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою 9420,00 грн, за зниженою ставкою 6018,00 грн. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 договору). Сторони домовились, що випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку кредитування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2.1 договору) Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Факт отримання відповідачем коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 2643_250702150842 від 02.07.2025, з якого вбачається, що 08-01-2021 о 19:20:04, номер транзакції в системі iPay.ua - 77130713, на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти в сумі 6000,00 гривень. Як убачається із графіку платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1436292, що є додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1436292 від 08.01.2021, кількість платежів/періодичність внесення один/одноразово, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 07.02.2021, сума кредиту 6000,00 грн, сума нарахованих процентів 18,00 грн, разом до сплати 6018,00 грн. Згідно довідки ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 1436292 від 08.01.2021, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно телекомунікаційній системі https://credit7.ua/. Одноразовий ідентифікатор М840, час відправки ідентифікатору позичальника 08.01.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380634672984. У паспорті споживчого кредиту зазначається інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021, укладеним із [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 становить 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн залишок по тілу кредиту, 13680,00 грн залишок по відсотках. 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» було укладено договір факторингу № 2-07/09/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021, укладеним із [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 2-07/09/2021 від 07.09.2021, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 становить 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн залишок по тілу кредиту, 13680,00 грн залишок по відсотках. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 убачається, що станом на 12.06.2021 (включно) заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» становить 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 13680,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Як убачається із розрахунку заборгованості за договором № 1436292 від 08.01.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 06.09.2021 заборгованість [PERSON] становить 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту та 13680,00 грн сума процентів за користування кредитом. Отже, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не сплатив кредит та проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить 19680,00 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.\~11 Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207\~ЦК\~України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 141/674/25 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору. Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором, однак [PERSON] допустив прострочення виконання грошових зобов`язань у строки, передбачені умовами укладеного кредитного договору. Поряд з цим, визначаючись щодо розміру загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано суду виписку з особового рахунку за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 та розрахунок заборгованості за договором № 1436292 від 08.01.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до яких заборгованість [PERSON] становить 19680,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту та 13680,00 грн сума процентів за користування кредитом. Суд не погоджується із розрахунком процентів за користування кредитними коштами, надані позивачем на підставі кредитного договору № 1436292 від 08.01.2021 з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на підставі викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами згідно ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України в\~межах строку\~кредитування,\~визначеного в\~укладеному між\~сторонами договорі,\~зокрема:\~3420,00 грн сума заборгованості за процентами за період із 08.01.2021 по 07.02.2021 у відповідності до кредитного договору № 1436292 від 08.01.2021. Суд зауважує, що всупереч положенням ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять, щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, тощо. Відтак, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 141/674/25, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів повної сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 1436292 від 08.01.2021 у розмірі 9420,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості по тілу кредиту та 3420,00 грн сума процентів за користування кредитом. Також суд відзначає, що інші доводи відповідача, викладені у відзиві, суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду та встановлених судом фактичних обставин справи № 141/674/25 і не можуть впливати на законність даного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141\~ЦПК\~України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1159,50 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до положень\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону). У\~ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище. За змістом частини 1\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Положеннями ч. 1\~ст. 1 цього Закону\~передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3\~ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано\~Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,\~статтею 903 ЦК України\~визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 ЦК України\~визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України\~регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат позивачем було надано договір про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025; рахунок № 01.10.2025-16 від 01.10.2025 із зазначенням назви послуги, а саме правнича допомога згідно договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 у розмірі 10500,00 грн; платіжну інструкцію № 1013 від 01.10.2025, згідно якої платником зазначено ТОВ «Айкон Дебт Коллекшн», отримувачем [PERSON] , сума 10500,00 грн, призначення платежу правнича допомога згідно договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 згідно рахунку № 01.10.2025-16. На підставі зазначеного, представник позивача адвокат Пархомчук С.В. просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10500,00 гривень. Аналізуючи фактичні обставини справи № 141/674/25 та обсяг виконаної роботи адвокатом, а також клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5025,30 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 47,86 % від суми заявлених позовних вимог), який на думку суду буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Щодо витрат за надання професійної правничої допомоги представником відповідача адвокатом Дончаком Д.М. суду надано договір про надання юридичних послуг № 1-13/12/24 від 13.12.2024; акт приймання передачі наданих послуг № 4 до договору № 1-13/12/24 від 13.12.2024 про надання юридичних послуг із зазначенням наданих послуг на суму 7000,00 грн; фіскальний чек на суму 7000,00 грн (надання правничої допомоги за договором № 1-13/12/2024 від 13.12.2024). На підставі зазначеного, представник відповідача адвокат Дончак Д.М. просить суд стягнути з позивача понесені відповідачем витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 гривень. Аналізуючи фактичні обставини справи № 141/674/25 та обсяг виконаної роботи адвокатом, суд доходить висновку, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, який на думку суду буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викаденого, керуючист ст. ст. 15, 16, 204, 512,\~ 514,\~ 516,\~ 526,\~ 627,\~ 634,\~ 638,\~ 640,\~641,\~1049,\~1054 ЦК України, ст. ст.\~ 2, \~4,\~ 81,\~ 82,\~ 128,\~ 133,\~ 137,\~141,\~142,\~259,\~263-265,\~ 268,\~ 272,\~ 273,\~279,\~282 ЦПК України, суд

Outcome: partial