Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1460040. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира за вказаною адресою належить йому на праві приватної власності (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина) на підставі свідоцтва про право власності від 25.12.2012 року, виданого Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією. У грудні 2024 року Позивач дізнався про наявність арешту на квартиру. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт (архівний запис) був накладений 11.11.2004 року о 12 годині 19 хвилин за № 1460040 реєстратором: Першою київською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження був зазначений лист Держадміністрації Ленінградського району міста Києва № 35-8-09-2254 від 26.07.1996 (в Реєстрі вказано 26.04.1996). Позивач, через свого представника, звернувся до відповідача (як правонаступника Ленінградської райдержадміністрації) та Третьої особи з адвокатськими запитами для отримання відомостей про підстави накладення арешту. Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що листування з 1995 по 2004 роки було знищено згідно з Актом від 23.12.2004 № 1. Перша київська державна нотаріальна контора повідомила, що термін зберігання процесуальних документів, на підставі яких були накладені арешти до 2001 року включно, становив три роки, і надати копії документів неможливо. Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності, і оскільки відомості про підстави накладення арешту втрачені, він не може скасувати його у позасудовому порядку, а отже, змушений звернутися до суду для захисту свого права. Наявність арешту, щодо якого відсутні правові підстави, порушує його право мирно володіти майном ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] (Позивач) - 1/2 частина та [PERSON] - 1/2 частина. Право власності на вказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією від 25.12.2012 року. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру накладено арешт (архівний запис) за реєстраційним номером обтяження №1460040, який зареєстровано 11.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження зазначено лист Держадміністрації Ленінградського району міста Києва № 35-8-09-2254 від 26.07.1996. Позивач, через свого представника, звертався до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (Відповідач) з адвокатським запитом з метою отримання відомостей про підстави накладення арешту. У відповідь (вих. № 107-9162 від 23.12.2024) відповідач повідомив, що листування з 1995 по 2004 роки знищено відповідно до акту Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.12.2004 № 1 «Про виділення до знищення справ і документів, що не підлягають зберіганню». Позивач, через свого представника, також звертався до Першої київської державної нотаріальної контори (Третя особа) з адвокатським запитом. У відповідь (вих. № 150/01-16 від 13.01.2025) третя особа повідомила, що термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені арешти (заборони) на майно до 2001 року включно складав три роки. Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових прав, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved