Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" (далі ТОВ "ФК "ЕЙС") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні обґрунтовують тим, що 24 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 853307667 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. За договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Таліон Плюс", яке у свою чергу відступило право вимоги ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" за договором факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року. У подальшому, 29 травня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 853307667 від 24 лютого 2022 року в сумі 27629,80 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти у визначені строки не повернув, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Тараненко А.І. у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення заперечень не мають. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 24 лютого 2022 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] в електронній формі було укладено договір кредитної лінії № 853307667, за яким відповідач отримав кредит кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "СМАРТ" кредитодавця (а.с. 46 зворот -54). Відповідно до п. 2.3. договору кредитодавець надає позичальну перший транш за договором в сумі 22000,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 26 березня 2022 року. Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених договором (п. 2.4 договору). Загальна суму кредиту за договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальникуом протягом всього строку дії договору (п.2.5 договору). У відповідності до п.3.6 договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.6. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду необмежена (п. 3.7. Договору). Для здійснення першої пролонгації за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані проценти на перші 30 днів дисконтного періоду в розмірі 3696,00 грн. Про суму пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (п.3.8 договору). Відповідно до п. 7.2.2 договору, у разі якщо позичальник продовжує користуватись кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування, зобов"язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов"язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Пунктом 8.2 договору сторони погодили процентні ставки за договором є фіксованими. Відповідно до п. 8.3. договору, зобов"язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50% річних, що на день укладення договору становить 2,10 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (базова процентна ставка). Зобов"язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного пероіду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4 договору). У відповідності до п. 11.1. строк дії договору обчислюється з моменту його підписання та до закінчення строку надання кредиту, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов"язань. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV5SZ83, що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно платіжного доручення від 11 лютого 2022 року ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" перерахувало відповідачу на платіжну картку №\~ [NUMBER] кошти у сумі 22000,00 грн, згідно договору №\~853307667 від 24 лютого 2022 року (а.с.59). Виконання ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" своїх обов`язків щодо перерахування коштів за кредитним договором також підтверджується довідкою ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" від 23 травня 2025 року (а.с. 61) та інформацією АТ КБ "Універсал Банк", відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 24 лютого 2022 року був зарахований платіж на суму 22000,00 грн, на підтвердження чого надано виписку (рух коштів) по банківській картці (а.с. 144-147). 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01 (строк якого неодноразово продовжувався додатковою угодою №19 від 28.11.2019 року, додатковою угодою №26 від 31.12.2020 року, додатковою угодою №27 від 31.12.2021 року, додатковою угодою №31 від 31.12.2022 року, додатковою угодою №32 від 31.12.2023 року), у відповідності до умов якого ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" передав (відступив) ТОВ "Таліон Плюс" за плату, а ТОВ "Таліон Плюс" прийняв належні ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с.73-89). Згідно Реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~3053024673 у розмірі 22451,00 грн, з яких 22000,00 грн заборгованість по основному боргу та 451,00 грн заборгованість по відсоткам (а.с.86-87). Зазначений розмір заборгованості також підтверджується наданим розрахунком ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" (а.с.109). В наступному 30 жовтня 2023 між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" було укладено договір факторингу №30/1023-01, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах прав вимоги, у тому числі і до відповідача за кредитним договором №\~3053024673 (а.с. 90-97). Як зазначено у наданому позивачем витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~№\~3053024673, загальна сума заборгованості - 27629,80 грн, з яких: 22000,00 грн заборгованість по основному боргу, 5629,80 грн заборгованість за відсотками (а.с.95-96). Зазначений розмір заборгованості також підтверджується наданим розрахунком ТОВ "Таліон плюс" (а.с. 110). 29 травня 2025 року ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено договір факторингу № 29/05//25-Е, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" відступило для ТОВ "ФК "ЕЙС" належне йому право вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29/05//25-Е від 29 травня 2025 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~№\~3053024673 у сумі 27629,80 грн, з яких: 22000,00 грн заборгованість по основному боргу, 5629,80 грн заборгованість за відсотками (а.с. 98-108). Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунка за кредитним договором №\~№\~3053024673 від 24 лютого 2022 року вбачається, що відповідач зобов"язання за договором не виконав, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснював (а.с. 111). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). \~ \~ \~ \~Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Що стосується договорів факторингу, суд зазначає наступне. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за кредитним договором №\~3053024673 від 24 лютого 2022 року, до позивача у справі. Відповідач не довів належного виконання зобов"язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні\~позовної заяви\~позивачем сплачено\~судовий збір\~в сумі\~2422,40\~грн (а.с.\~20), відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі\~2422,40\~грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв\~дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial