Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах з 19 жовтня 2022 року. Відповідно до умов договору позивач надала відповідачеві у борг грошові кошти у розмірі 114366 гривень з кінцевим строком повернення до грудня 2023 року. Однак, порушуючи вказані умови договору, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про повернення позики у добровільному порядку, однак, відповідач борг в повному обсязі не повертає. Представник позивача Чубенко Микита Сергійович (повноваження на а.с. 29, 30) звернувся з цим позовом до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. У позові заявлено вимоги: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.10.2022 в загальній сумі 166680 гривень 32 копійки, з яких: 111250 гривень 42 копійки - тіло позики, а 55429 гривень 90 копійок - проценти на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31 тисяча гривень. 15 липня 2025 року отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] . Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2025 року (а.с. 48) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Справа надійшла до суду 13 серпня 2025 року. Ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду від 14 серпня 2025 року (а.с. 54) було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Витребувані судом докази надійшли до суду 02 вересня 2025 року (а.с. 62-64). Судова повістка з ухвалою про відкриття провадження у справі, позовною заявою і додатками були направлені відповідачу 15 серпня 2025 року, однак рекомендований лист повернувся до суду 02 вересня 2025 року (а.с. 60-61) з відміткою, що адресат відсутня за зареєстрованим місцем проживання. Одночасно з електронної пошти відповідача від її імені 05 вересня 2025 року надійшла заява (а.с. 70) про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 05 вересня 2025 року, у зв`язку із її захворюванням. Із тексту цієї заяви вбачається, що [PERSON] достеменно відомо про наявність на розгляді в Мурованокуриловецькому районному суді цього позову. Крім того, відповідач зареєстрована в системі "Електронний суд" і має свій електронний кабінет, через який має доступ до електронних матеріалів цивільної справи. Відзиву на позов відповідач не подала. Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року (а.с. 81) підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилася, однак з`явився її представник, який приймає участь в засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із власних технічних засобів. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання (а.с. 93), до суду не з`явилася, не повідомила про причину неявки, не просила про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч. 1 та п.п. 1 і 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом на місці постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. В судовому засіданні представник позивача адвокат Чубенко Микита Сергійович позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Щодо судових витрат, представник позивача просив при ухваленні рішення про задоволення позову вирішити питання про стягнення з відповідача також судових витрат у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, а докази про понесені позивачем витрати на професійну правову допомогу, можливо, будуть подані стороною позивача у строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Судом було досліджено письмові докази, подані стороною позивача, зокрема: 1)витяги із переписки сторін у месенджерах Telegram та Viber, з яких слідує, що відповідач визнає, що дійсно отримала від позивача в позику грошові кошти в сумі 114366 гривень і мала їх повернути до грудня 2024 року, пізніше сторони узгодили дату повернення боргу 10 січня 2025 року (а.с. 6, 7, 8, 11, 13, 14, 16-17); 2)інформацію про належність відповідачу номера телефону [NUMBER] , через який укладено договір позики (а.с. 15, 18); 3)виписку по картці/рахунку, що належить [PERSON] , відповідно до якої окремими платежами 19 жовтня 2022 року вона здійснила безготівковий переказ коштів зі свого рахунку на загальну суму 114366 гривень (а.с. 9-10); 4)платіжну інструкцію АТ КБ «ПриватБанк» від 09 грудня 2024 року, якою стверджується, що відповідач здійснила переказ власних коштів на рахунок позивача в сумі 3115 гривень 58 копійок (а.с. 12); 5)копії оголошень, розміщених на сайтах Prozorro, Zakupivli.Pro, Українська універсальна біржа, в яких значиться номер телефону [PERSON] , який збігається з номером, з кого здійснювалась переписка у месенджерах від імені відповідача (а.с. 19, 20, 21); 6)інформація з офіційного веб-сайту Національного банку України щодо розміру облікової ставки за відповідний період (а.с. 23-24). За клопотанням сторони позивача (а.с. 26-27) судом було витребувано та отримано від АТ "АКЦЕНТ БАНК" інформацію про належність карткового рахунку [NUMBER] [PERSON] (а.с. 62) та витяг з виписки з карткового рахунку [NUMBER] в частині платежів, здійснених [PERSON] 19.10.2022 о 14:21 на суму 30149 гривень, 19.10.2022 о 14:23 на суму 30149 гривень, 19.10.2022 о 14:24 на суму 30149 гривень, 19.10.2022 о 14:26 на суму 23919 гривень (а.с. 63-64). Розглянувши справу, зокрема, дослідивши подані позивачем докази, суд прийшов до такого висновку: Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах з 19 жовтня 2022 року, що стверджується витягом з переписки у месенджерах Telegram та Viber (а.с. 6-8, 11, 13, 14, 16-17), випискою по картці/рахунку (а.с. 9-10) та інформацією ТОВ «Акцент-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20250820/0237 від 25.08.2025 про рух коштів по рахунку (а.с. 62, 63-64). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження №61-7418св18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Із цієї цивільно-правової угоди між сторонами справи слідує, що [PERSON] взяла в [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 114366 гривень і зобов`язалася повернути їх до грудня 2023 року. Таким чином, позивачем доведено належним чином факт домовленості сторін про позику, про її розмір, факт передачі позивачем відповідачу позики у сумі 114366 гривень, а також строк повернення позики - 10 січня 2025 року (а.с. 13, 14). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції). Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як стверджує позивач у позовній заяві, свого зобов`язання щодо повернення суми позики в повному обсязі [PERSON] не виконала. Позивач визнає, що [PERSON] із 114366 гривень позичених грошей 09 грудня 2024 року повернула 3115 гривень 58 копійок. Ця обставина також доведена платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 09 грудня 2024 року (а.с. 12). За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із відомостей викладених у позовній заяві, а також з письмових доказів наданих позивачем, а саме: витягу із переписки сторін у месенджері(а.с. 6-8, 11, 13, 14, 15, 16-17, 18) слідує, що [PERSON] не повернула своєчасно і у повному обсязі до сьогоднішнього дня позикодавцю суму позики. Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за договором позики, який є предметом цього позову, суду не подала. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 19 жовтня 2022 року в сумі 111250 гривень 42 копійки, що являє собою тіло позики. Отже, порушене право позивача на повернення переданого за договором позики підлягає судовому захисту. Щодо позовної вимоги про стягнення процентів на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України в сумі 55429 гривень 90 копійок, суд прийшов до висновку, що вона підлягає до частковогго задоволення з огляду на таке: Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 757/4041/18, під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Укладеним між сторонами договором позики не встановлений розмір і порядок одержання процентів за користування позичальником грошовими коштами. Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Наданими суду стороною позивача доказами, зокрема, виписками з карткового рахунку позивача (а.с. 9, 10) доведено, що предметом договору позики між нею та [PERSON] були грошові кошти в національній валюті. З урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, нарахування процентів від суми позики на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України обмежується строком дії договору. У цій справі сторони погодили крайній строк позики 10 січня 2025 року. Саме до цієї дати належить розраховувати проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. У позовній заяві зроблено розрахунок процентів від суми позики на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України (а.с. 3). При цьому стороною позивача застосовано вірні формулу та поточна річна облікова ставка НБУ, правильно пораховані дні. З урахуванням наведеного, із розрахованих стороною позивача процентів слід відняти період з 11 січня 2025 року до 08 липня 2025 року, що становить 8241 гривня 63 копійки. За таких обставин позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України підлягає до часткового задоволення в розмірі 47188 гривень 27 копійок (55429,90 грн - 8241,63 грн = 47188,27 грн). Загальна сума заборгованості за договором позики, що є предметом цього судового спору, становить 158438 гривень 69 копійок (111250,42 грн + 47188,27 грн = 158438,69 грн). Саме в такому розмірі слід задовольнити позовну вимогу [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивач заявила до суду позовну вимогу з ціною позову 166680 гривень 32 копійки, сплативши 1666 гривень 80 копійок судового збору (а.с. 5). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 158438 гривень 69 копійок, що складає 95,06% від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягає у розмірі 95,06% або 1584 гривні 46 копійок. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Про інші судові витрати у позовній заяві наведено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 31 тисяча гривень. Однак, до позовної заяви доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, опис здійснених ним витрат і т.п.), на обґрунтування таких витрат не надано. Крім того, у судовому засіданні представник позивача заявив, що, в залежності від волі [PERSON] , докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial