Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2025 року [PERSON] , через представника адвоката Берест О.М. звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., в якому просить визнати виконавчий напис № 13964, що вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 13964 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі Стягувач) заборгованості за кредитним договором № 104110-КС-012 від 20.09.2020 року, у розмірі 65 268,43 грн. Позивач зазначила, що 07.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем, винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 66428953 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису № 13964, виданого 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., а також звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, які арештовані постановою. На думку позивача, вказаний виконавчий напис за № 13964, що видав 22.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., є незаконним, оскільки вчинений всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також всупереч усталеній практиці Верховного Суду України в аналогічних справах. Також представник позивача у позові попросив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн., обґрунтувавши це тим, що 28.05.2025 року між представником позивача [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, з якого вбачається, що загальна вартість послуг адвоката складає 5 000 грн., яка складається з: складання (написання) позовної заяви та подачі її до суду, складання заяви про забезпечення позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін по справі, а також сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.37). Ухвалою суду від 23 липня 2025 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову у цій справі шляхом зупинення виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса до ухвалення рішення у справі (а.с.38-39). Сторони відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також письмові пояснення суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідач надав заяву про зменшення розміру витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що 07.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем, винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 66428953 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису № 13964, виданого 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. (а.с.13). 24.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровській області Лисенко Ю.О. в рамках виконавчого провадження № 66428953 винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.14). Також позивачем долучено довідку Новомосковського РВ відділу поліції сектору дізнання від 13.09.2021 р., в якій вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що в лютому 2020 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, які належать [PERSON] , [INFO] , чим спричинила останній матеріальних збитків на загальну суму 148\~000 грн. (а.с. 9). Положеннями статей 15, 16ЦК\~України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18ЦК\~України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету\~Міністрів України від 29 червня 1999року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса»\~зі змінами та доповненнями (надалі Перелік), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22лютого 2012року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визначено незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України\~від 26.11.2014року\~№662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,за\~якими стягнення\~заборгованості проводиться\~у безспірному\~порядку на\~підставі виконавчих\~написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволені заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язанням. Також відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87,88 Закону України\~«Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки відповідачем іншого не доведено, суд вважає, що укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до частин 1-3 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 28 травня 2025 року, ордер № 1319322 від 15.07.2025 року на надання правової допомоги, на підставі договору, Господинько Н.П. доручила представляти її інтереси Бересту О.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2888, акт прийому-передачі до договору надання правничої допомоги від 15 липня 2025 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Берестом О.М. на виконання умов до Договору про надання правової допомоги від 28 травня 2025 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом(а.с.15-20). Згідно з частинами 4-6 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.\~30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд звертає увагу на те, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022року у справі №922/1964/21, провадження №12-14гс22, сторона не позбавлена права доводити неспівмірність витрат на правову допомогу у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару. Верховний Суд в постанові від 24 січня 2022 року зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд враховує, що від відповідача в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача та приходить до переконання, що означена сума є обґрунтовано та співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та значенням справи для сторони. Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за доцільне відшкодувати позивачу витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень. В матеріалах справи містяться квитанції про сплату судового збору а подання до суду цієї позовної заяви, а також заяви про забезпечення позову на загальну суму 1 816,80 грн. (а.с.4,5). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати за сплату судового збору у загальному розмірі 1 816,80 грн. Також, згідно з п. 8 ч. 1 ст.\~264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до ч.1, ч.7, ч.8 ст.158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням зазначених вище норм, підстав для скасування заходів забезпечення позову цим судовим рішенням, суд не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved