Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за Договором № 1251768 про надання споживчого кредиту від 22.01.2024 в розмірі 20037,50 гривень, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 10000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що відповідно\~до укладеного\~Договору №\~1251768\~про надання\~споживчого кредиту\~від 22.01.2024\~(далі\~ Кредитний\~договір)\~між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «СЕЛФІ\~КРЕДИТ» (торгова\~марка «SelfieCredit»)\~(далі\~ кредитодавець)\~та [PERSON] \~(далі\~ відповідач/позичальник)\~відповідач отримала\~кредит у\~розмірі 3500\~гривень строком\~на 360\~днів,\~шляхом переказу\~на платіжну\~картку № [NUMBER] ,\~емітовану АТ\~«КБ «ПРИВАТБАНК»,\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~2,5\~%\~від суми\~кредиту за\~кожен день\~користування (912,5%\~річних).\~Кредитний договір\~укладений в\~електронному вигляді\~за допомогою\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи кредитодавця\~(ІТС),\~підписаний відповідачем\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором\~відповідно до\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Кредитні кошти\~були перераховані\~відповідачу 22.01.2024\~на платіжну\~картку №\~ [NUMBER] ,\~емітовану АТ\~«КБ «ПРИВАТБАНК». Кредитодавець здійснив розрахунок денної процентної ставки відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» на день укладення Кредитного договору, з врахуванням п. 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,5%. 29.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала та заборгованість за Кредитним договором станом на 29.07.2024 (дата переходу права вимоги до позивача) становить 20037,50 гривень, яка складається з: 3500,00 грн заборгованість за кредитом; 16537,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 22.01.2024 по 29.07.2024 (включно); 0,00 грн - заборгованість за штрафом. В зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду, крім того позивач просить стягнути судові витрати: 2422,40 грн сплаченого судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач правом на відзив не скористалася. Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 справа передана на розгляд судді Василенко О.Я. Ухвалою судді\~Слобідського районного\~суду міста\~Харкова від\~13.08.2025\~відкрито провадження\~у справі\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін,\~витребувано з АТ\~«КБ «ПРИВАТБАНК»\~інформацію щодо\~банківської картки\~та виписки з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] на ім`я відповідача. 12.09.2025 від АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу суду надійшла витребувана інформація. В судові засідання 17.09.2025 та 09.10.2025 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему «Електронний суд», подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явилася, відзив на позов суду не подала, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, про причини неявки суду не повідомила. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, що направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідках про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом 22.01.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №1251768 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (Кредитний договір), відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу кошти в кредит в розмірі 3500,00 грн строком на 364 дні, з фіксованою процентною ставкою 2,5% в день стандартна процентна ставка та 2% в день знижена процентна ставка, яка застосовується, якщо відповідач виконає передбачені Кредитним договором умови для її застосування, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 14 днів (п.1.1 - 1.5 Кредитного договору). Договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), частиною якої є офіційний вебсайт кредитодавця https://selfiecredit.com/ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», підписано з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором К162. На виконання Кредитного договору 22.01.2024 кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 3500,00 грн на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №545708XXXXXX7641, емітованої АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як це визначено в п.2.1 Кредитного договору. Кредит надано через платіжну систему платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», що підтверджується листом платіжного провайдера від 11.02.2025 №20250211-1581 (а. с. 22), а окрім того Випискою за договором №б/н за період 22.01.2024-27.01.2024, наданою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.84-85). 29.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, відповідно до умов якого на підставі Реєстру боржників право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Суду також надано копія платіжної інструкції від 29.07.2024 №1118 на підтвердження сплати фінансування за відступлення прав вимог (а. с. 42-50). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 20037,50 гривень, з яких: 3500,00 грн заборгованість за кредитом (тілом кредита); 16537,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Проценти нараховано в межах строку кредитування: за зниженою ставкою 2% в день протягом першого (пільгового) періоду та за ставкою 2,5 % починаючи з другого періоду протягом строку кредитування (а. с. 23-26). Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно з ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, відповідно до п. 6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суд встановив, що Кредитний договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), частиною якої є офіційний вебсайті кредитодавця https://selfiecredit.com/ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», підписано з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором К162, дата підписання 22.01.2024 об 11:15:48, що відповідає приписам п. 6 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», п. 12 ч. 1 ст. 1, ст.17 Закону «Про електронні довірчі послуги» та розділу 7 Кредитного договору. Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердила, що їй була надана в чіткій і зрозумілій формі інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті (п.9.6. Кредитного договору). Отже, оскільки Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». На виконання Кредитного договору позивач надав кредит в сумі 3500,00 грн шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної позивачем в Кредитному договорі, кредит надано через платіжну систему платіжного провайдера, що надає послуги позивачу. За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ України установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Отже, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. Сторони в Кредитному договорі погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом. Розрахунок денної процентної ставки відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» на день укладення Кредитного договору, з врахуванням п. 17 роз. IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,5%. Отже, розмір денної процентної ставки відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки розрахована станом на дату його укладення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 20037,50 гривень, з яких:\~3500,00\~грн \~заборгованість за\~кредитом (тілом кредита); 16537,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Проценти нараховано в межах строку кредитування. Отже, вимоги в частині стягнення зазначених сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат представник позивача надав Договір про надання юридичних послуг від 02.08.2024 №02/08/2024, акт приймання-перндачі наданих послуг №56 від 03.03.2025,Є витяг з реєстру №1 до акту приймання передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025, відповідно до яких визначено розмір понесених витрат на правову допомогу на суму 10\~000 грн за підготовку позовної заяви та клопотання про витребування доказів. Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи. Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, нескладність справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача до суду заяв по суті, їх складність та об`ємність, витрачений час, а також ту обставину, що адвокатом подано до суду кілька аналогічних позовних заяв, які практично є ідентичними за змістом, обґрунтуванням та викладеними обставинами, суд вважає, що сума витрат у розмірі 10 000 грн є завищеною. Відтак, на засадах співмірності та справедливості суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у сумі 5 000 грн.

Outcome: partial