Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - третя особа-1, ГУ НП у м. Києві), Київської міської прокуратури (далі - третя особа-2), про відшкодування шкоди, завданої органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду, про відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року по справі № 761/13685/14-к, який залишений без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року та постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. У зв`язку із незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності, незаконного застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що він впродовж 9 років 2 місяців 14 днів не міг працювати та отримувати дохід, оскільки був відсторонений від посади, а також виїжджати за межі населеного пункту, що призвело до порушення його нормальних життєвих та виробничих зав`язків, негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими людьми. Також, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності була принижена його честь, гідність, завдано непоправної шкоди престижу та ділової репутації. Окрім того, вказує, що увесь час перебування під слідством та судом він відчував моральні переживання, що в свою чергу спричинено погіршення здоров`я. Спричинену моральну шкоду незаконними діями державних органів (органів досудового слідства, органів обвинувачення і суду) із притягненням його до кримінальної відповідальності, позивач оцінює в 1 200 000,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2023 року відкрито провадження у справі. У листопаді 2023 року представник Головного управління Національної поліції у м. Києві - Глущенко О.М. подала письмові пояснення по справі, у яких вказує на те, що у зв`язку із постановленням виправдувального вироку Шевченківським районним судом міста Києва, з урахуванням стаття 1176 ЦК України, у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в суду». Вважає, що перебіг строку перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з 17 березня 2014 року (дата ознайомлення з повідомленням про підозру) до 07 липня 2022 року (проголошення судового рішення апеляційної інстанції). Ураховуючи вищевикладені обставини справи, період перебування позивача під судом та слідством складає 8 років 3 місяці і 20 днів. Щодо збільшення компенсаційних виплат до 1 200 000,00 грн., то ця вимога є необґрунтованою і не підтверджена належними та допустимими доказами. У грудні 2023 року представник Київської міської прокуратури - Гаврилюк О. подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що здійснення слідчих та процесуальних дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди без доведення факту її реального заподіяння та не може розцінюватися як дії, вчинені з метою нанесення позивачу фізичних або моральних страждань, а є лише способом збирання доказів. Позивачем не надано доказів, на підставі яких суд може встановити, як сам факт заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, характер та ступінь страждань, яких нібито зазнав позивач, ступінь приниження ділової репутації тощо, так і визначити розмір відшкодування моральної шкоди, саме в сумі 1 200 000,00 грн, які просить стягнути позивач з Державного бюджету України на свою користь. Крім того, позивачем неправильно визначено строк перебування під слідством і судом. Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року, залишений без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року, то кінцем перебігу строку перебування позивача під слідством і судом є 07 липня 2022 року - дата набрання законної сили виправдувального вироку щодо [PERSON] . Отже, факт касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року не свідчить про продовження кримінального переслідування стосовно позивача, оскільки не зупиняє дію цього рішення та не відтерміновує набрання ним законної сили. З огляду на викладене, позов [PERSON] про стягнення з Державного бюджету України 1 200 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, не підлягає задоволенню. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року направлено справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року прийнято справу до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. У червні 2024 року представник Державної казначейської служби України - Чигринова О.В. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування доводів своїх заперечень вказує на те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі. Указує на те, що період перебування позивача під слідством і судом становить 106 місяців та 18 днів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначили розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн. Отже, розмір моральної шкоди повинен становити 170 560 грн. (1600 х 106 місяців та 18 днів). Проте, у своїй позовній заяві позивач незрозуміло з яких міркувань просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 200 000,00 грн. Таким чином, позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1 200 000 грн. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року вищевказану цивільну справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року прийнято справу до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 10 жовтня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 30 січня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 16 квітня 2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 липня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року оголошено перерву по справі на 08 жовтня 2025 року. Позивач в судове засідання, призначене на 08 жовтня 2025 року, не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; представник позивача подав заяву суду про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Київської міської прокуратури в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подала заяву суду про розгляд справи без її участі, просила у позові відмовити. Представники Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Суд установив, що 20 серпня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань органом досудового розслідування внесено відомості за № 12013110000000857 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013110000000857 від 20 серпня 2013 року слідчим відділом СУ ГУМВС України у м. Києві 17 березня 2014 року [PERSON]. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2014 року клопотання слідчого про відсторонення [PERSON] від посади задоволено. Відсторонено [PERSON] від посади заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України строком на два місяці, до 19 травня 2014 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2014 року клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно [PERSON] задоволено. Застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що складає 97 440,00 грн. Покладено на [PERSON] обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, зі строком їх дії в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013110000000857 до 16 травня 2014 року. У подальшому, 12 травня 2014 року процесуальним керівником затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013110000000857 від 20 серпня 2013 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, який скеровано для розгляду по суті до Шевченківського районного суду м. Києва. Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону). Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із повідомленням про підозру, тривалим перебуванням під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановлення виправдувального вироку суду. При визначені розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом (99 місяців). Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. Мінімально гарантований розмір моральної шкоди, визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент розгляду справи (8 000, 00 грн.*99 місяців) становить 792 000, 00 грн. Необхідно зауважити, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Крім того, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон який урегульовую це питання, норми якого на час вирішення справи не змінювалися. Враховуючи встановлені обставини, позов підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди в більшому, ніж мінімально гарантованому розмірі, а саме в розмірі 800 000,00 грн, з урахуванням тривалості кримінального провадження, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди буде достатньою сатисфакцією та не призведе до необґрунтованого збагачення позивача. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з викладених вище підстав. Судові витрати щодо судового збору віднести за рахунок держави.

Outcome: partial