Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій просить захистити порушене право кредитора, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитними договорами у розмірі 36121,52 грн, та у розмірі 38178,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2016 року між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0468/82/0169005 від 02.06.2016 року. 17.09.2018 року між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0468/82/91782681 від 17.09.2018 року. 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило за плату, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зокрема, щодо кредитних договорів № 014/0468/82/91782681 від 17.09.2018 року, № 010/0468/82/0169005 від 02.06.2016 року. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 23.06.2025 року провадження у цій цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст.\~178\~ЦПК\~України відповідачка своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася. Від сторін не надійшло заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279\~ЦПК\~України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 06.10.2025 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.06.2016 року між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0468/82/0169005 від 02.06.2016 року. 17.09.2018 року між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0468/82/91782681 від 17.09.2018 року. 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило за плату, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зокрема, щодо кредитних договорів № 014/0468/82/91782681 від 17.09.2018 року, № 010/0468/82/0169005 від 02.06.2016 року, що підтверджується реєстром боржників від 19.06.2023 року. Як вбачається із розрахунків заборгованості за кредитними договорами станом на 16-19.06.2025 року заборгованість становить: 1) № 010/0468/82/0169005 від 02.06.2016 року, за яким виникла заборгованість у розмірі 36121,52 грн, яка складається з 29066 грн сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 6143,92 грн сума заборгованості за недозволеним овердрафтом, 911,60 грн сума заборгованості за відсотками; 2) № 014/0468/82/91782681 від 17.09.2018 року, за яким виникла заборгованість у розмірі 38178,82 грн, яка складається з 32362,41 грн сума заборгованості за кредитом, 5816,41 грн сума заборгованості за відсотками. 29.07.2024 року відповідачу направлено досудові вимоги про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. З матеріалів справи вбачається, що банк покладені на нього зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, а саме надав можливість відповідачу користуватись кредитними коштами, що підтверджується наданими виписками по рахунку. Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи порушення відповідачем умов договорів, з огляду на відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд доходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та адвокатом Титаренком В.В. укладено договір про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023 року. Відповідно до актів виконаних робіт від 14.12.2024 року за договором про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023 року вартість наданої правничої допомоги складає 2800 грн., з яких по 600 грн відведено на підготовку позовних заяв до суду з додатками до них та відправлення пакету документів до суду. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2200 грн., зважаючи на те, що професійну правничу допомогу надано представником позивача в межах одного позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством та Кодексом України з процедур банкрутства. Тобто об`єктом справляння судового збору є позовна заява, а максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. Згідно із пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, зважаючи, що ціна позову становить 74300,34 грн, а 1,5 відсотки від неї складає 1114,51 грн, що є менше за прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» 3028 грн, то судовий збір повинен справлятись у розмірі 3028 грн. У зв`язку із зазначеним суд вважає за необхідне покласти на відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі пропорційному задоволеним позовним вимогам та у відповідності до ставки судового збору, встановленому законом, тобто у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved