Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 23.01.2024 року. Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб носить формальний характер, його збереження неможливе та становить загрозу для благополуччя дітей позивачки. Відповідач систематично проявляв агресивну поведінку щодо неповнолітнього сина позивачки, 2006 року народження, примусово виселивши його з місця проживання, у зв`язку з чим соціальними службами та правоохоронними органами була проведена перевірка умов проживання та виховання дитини. Також, відповідач проявляв неадекватну поведінку щодо їх спільної малолітньої дитини, відмовляючись віддавати 4-х місячну дитину матері, що змусило позивача звертатися до правоохоронних органів та вимушена була залищити спільне житло та переховуватися у знайомих. У квітні 2025 року позивач виїхав до України, звідки продовжує здійснювати психологічний тиск на позивача, телефонує з погрозами та залякуваннями, використовує ненормативну лексику, проявляє агресивну та непередбачувану поведінку. Крім того, у сторін відсутні спільні інтереси, наявні кардинально різні погляди на життя, та виховання дітей, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Будь які спроби примиритися не дали бажаних результатів через систематичні прояви агресії з боку відповідача. Подружні відносини між подружжям повністю припинилися, сторони не проживають разом з 17.10.2024 року, спільного господарства не ведуть. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Спір щодо спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини відсутній .Після розірвання шлюбу залишити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 14.08.2025\~року відповідачем\~наданий відзив\~на позовну\~заяву,\~сформований в\~системі «Електронний\~суд»,\~в якому\~просить в\~задоволенні позову\~про розірвання\~шлюбу відмовити,\~зазначивши,\~що позивач\~разом з\~їх спільною\~дитиною,\~ [INFO] ,\~ перебуває\~за межами\~України на\~території Польщі,\~проте відповідач\~приймає активну\~участь в\~житті родини,\~емоційну залученість\~ та\~бажання підтримувати\~стосунки та\~фінансову активність\~ у\~благополуччі родини,\~про що\~свідчать долучені\~до відзиву\~скріншоти переписки\~з позивачем,\~фотографії спільного\~проведення часу\~ з\~дитиною,\~виписки з\~ рахунку\~щодо перерахування\~коштів для\~утримання дітей.\~На думку\~відповідача,\~рішення позивача\~розірвати шлюб\~прийнято не\~вивважено та\~без попереднього\~обговорення цього\~питання,\~а тому\~ просить\~надати йому\~ можливість\~налагодити сімейні\~стосунки. Підстави для розірвання шлюбу є надуманими, не підтверджені жодним доказом та не відповідають дійсності, а надані відповідачем докази повністю спростовують всю надуману позивачем інформацію. 26.08.2025\~року від\~представника позивача\~ [PERSON] \~надійшла відповідь\~на відзив,\~сформована в\~системі «Електронний\~суд»,\~в якій\~зазначила,\~що позивач\~наполягає на\~задоволенні позову,\~та просить\~не застосовувати\~заходи примирення\~ як\~неефективні.\~На думку\~сторони позивача,подані\~відповідачем скріншоти\~переписки та\~фотографії,\~є селективною\~подачею інформації і не можуть спростувати право позивача на розірвання шлюбу. Подані довідки з місця роботи та про несудимість, характеристики з роботи та відсутність кримінальних проваджень не стосуються сімейних відносин та не можуть спростувати факти домашнього насильства та не виключає наявності домашнього насильства, яке часто не має кримінально-правових наслідків, але завдає значної психологічної шкоди. Між подружжям припинені фактичні шлюбні відносини з 17 жовтня 2024 року, що становить понад 10 місяців. Сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, відсутні будь-які ознаки сімейного життя. Систематична агресивна поведінка відповідача щодо неповнолітнього сина позивача, включаючи принизливі висловлювання та примусове виселення 17-річної дитини з житла, призвела до втручання освітніх закладів та соціальних служб. Відповідач продовжує здійснювати психологічний тиск на позивача з України через телефонні дзвінки з погрозами та залякуванням, використовуючи ненормативну лексику та проявляючи агресивну поведінку. Такі дії підтверджують неможливість нормалізації відносин та необхідність їх правового припинення. 27.08.2025 року від сторони позивача надійшов до суду оригінал свідоцтва про шлюб. Ухвалою від 02.10.2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про надання строку на примирення відмовлено. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримає в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, позов не визнав. Відповідно до відзиву, відповідач вважає, що відсутні підстави для розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що сторони за справою в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2024 року, згідно актового запису про шлюб №09, складеного 23.01.2024 року Генеральним консульством України у Вроцлаві. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження: 0214011/00/AU/2024/787591, складеного 10.06.2024 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олесниця, воєводство Нижньосілезьке, Республіка Польща. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 17 жовтня 2024 року. Сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, відсутні будь-які ознаки сімейного життя. Стаття 51 Конституції України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, що охоплює весь життєвий цикл шлюбних відносин - від укладення до припинення. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3. ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 110 СК України надає безумовне право одному з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу незалежно від згоди другого подружжя. Суд не\~приймає до\~уваги доводи\~відповідача,\~викладені у\~відзиві,\~оскільки позивач\~наполягає на\~розірванні шлюбу,\~не бажає\~примирення,\~а застосування\~заходів щодо\~примирення подружжяє порушенням права дружини на свободу та особисту недоторканність, що суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд зобов`язаний постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ця норма має імперативний характер і не залежить від волевиявлення відповідача. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, суд вважає доцільним розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved