Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Московський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ про встановлення батьківства, стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] вона народила доньку. При реєстрації дитини відомості про біологічного батька доньки нею вказані як « [PERSON] ». З батьком дитини позивачка познайомилась в м. Харкові восени 2010 р. у період його перебування в Україні та з цього часу стали зустрічатися, відповідач мав намір в подальшому створити родину. Постійним місцем мешкання відповідача є РФ, м. Москва. З відповідачем постійно спілкувалися у телефонному режимі, по скайпу, а також останній приїжджав до м.Харкова, де у квартирі позивача сумісно проживали. У січні 2011р. позивачка дізналася про вагітність, про що сповістила [PERSON] , чому останній зрадів, приїхав до м. Харкова і вони з`ясовували питання щодо майбутнього шлюбу, імені дитини. При цьому відповідач допомагав матеріально, визнавши себе батьком майбутньої дитини. Після народження доньки, спільно визначились щодо її імені та [PERSON] пообіцяв найближчим часом приїхати до м. Харкова, однак в подальшому, посилаючись на зайнятість, пообіцяв приїхати пізніше, надавши дозвіл на реєстрацію доньки на його ім`я як батька. У жовтні позивачка зареєструвала дитину. У подальшому, із відповідачем підтримували спілкування, однак вже рідше, а після початку 2012р. взагалі не відповідав на дзвінки, припинивши контакт. Про народження дитини позивач також сповістила батьків відповідача та після чого, відповідач, взагалі припинив будь-яке спілкування. Така поведінка відповідача порушує права та інтереси дитини, тому позивачка звернулась до суду. Наполягає на тому, що батьком доньки є відповідач. Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2015 року позовні вимоги\~ [PERSON] задоволено частково. Встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , яка народжена [PERSON] , є [PERSON] , [INFO] , громадянин РФ. Внесено зміни до актового запису № 1222 від 20.10.2011р. про народження дитини [PERSON] , [INFO] , у графу «відомості про батька», зазначивши батьком [PERSON] , зобов`язано видати нове свідоцтво про народження дитини. В іншої частині вимог позову відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13.09.2019 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення від 21.09.2015. Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2015 скасовано. 09.12.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Ободовської Н.С. на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала із наступних підстав. Вважають, що позивачкою не доведено належними доказами своїх позовних вимог, а саме батьківства [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] . [PERSON] є громадянином Російської Федерації, де постійно мешкає. Постійного місця проживання в Україні ніколи не мав та не має. Просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03.02.2021 року у справі призначено судово-біологічну експертизу (молекулярно-генетичного дослідження) за методом ДНК аналізу, проведення якої доручено експертам Харківського НДЕКЦ МВС України. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.06.2021 року ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 03.02.2021року залишено без змін. 24.05.2021 року до суду надійшло повідомлення Харківського НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення експертизи, оскільки 11.05.2021 року для відбору експериментальних зразків ніхто не з`явився. Станом на 17.05.2021 року зразки біологічного матеріалу не надходили. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.11.2021 року повторно призначено експертизу у цивільній справі. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.06.2022 року ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22.11.2021 року про повторне призначення експертизи залишено без змін. У зв`язку з розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема справи, підсудні Московському районному суду м.Харкова, передано на розгляд до Октябрського районного суду м.Полтави (у подальшому перейменовано на Шевченківський районний суд м.Полтави). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022 року справу передано на розгляд судді Блажко І.О. Ухвалою суду від 11.10.2022 року справу прийнято до провадження суддею Блажко І.О. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.04.2023 року закрито провадження у частині позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів. Позовну заяву [PERSON] про встановлення батьківства залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.02.2024 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 18.04.2023 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави від 26.02.2024 року №264 , від 27.02.2024 року №270 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.02.2024 року, справа передана на розгляд судді Черняєвій Т.М. Ухвалою судді від 29.02.2024 року справу прийнято до провадження та постановлено розглядати її у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 17.07.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Ободовської Є.В. про проведення судового засідання у режимі відео конференції із використанням нею власних технічних засобів. Ухвалою суду від 02.10.2024 року визнано явку позивачки [PERSON] у судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 28.11.2024 року позов [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки у судове засідання. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.02.2025 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 28.11.2024 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 06.03.2025 року, справу передано для продовження розгляду судді Черняєвій Т.М. Ухвалою судді від 16.04.2025 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Невольніченка О.О. про розгляд справи у режимі відео конференції з використанням ним власних технічних засобів. Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду. Адвокат Невольніченко О.О. направив до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, вважає, що з урахуванням розгляду справи з 2012 року, надання стороною позивача численних пояснень, доказів, неодноразового заявлення клопотань про проведення судово-генетичгної експертизи, розгляду справи за повної відсутності інформованості відповідача, подальший розгляд справи можливо проводити без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, так як у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази. Відповідач не мав можливості з`явитися до експертної установи, але і позивачка неодноразово на експертизу не з`являлася, про що свідчать матеріали справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батьком у свідоцтві про народження вказано « [PERSON] ». Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, згідно з частиною першою ст..135 СК України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з ч.1 ст.135 СК України. Згідно довідки про склад сім`ї від 29.05.2012 року, виданої Об`єднанням житлових кооперативів «Контакт», виданої [PERSON] , її сім`я, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , складається із: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. Відповідно до копії індивідуальної карти вагітної та породіллі №483 [PERSON] , у графі «прізвище і місце роботи чоловіка» зазначено [PERSON] , 1983, менеджер, проживає у Москві. Вказані відомості внесено зі слів позивачки, що підтверджується відповіддю головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка №6» від 29.08.2012 р. №1811, наданою на ім`я [PERSON] . І саме зважаючи на цю обставину, судом не може бути взято до уваги, як належний доказ, вказаний документ, оскільки позивачка на власний розсуд могла повідомляти інформацію щодо свого чоловіка, яка жодним чином не підлягала перевірці. Також, на думку суду не можуть бути доказом батьківства [PERSON] відносно [PERSON] долучені до матеріалів справи фотокартки, оскільки фото підтверджують лише факт знайомства сторін. На жодному фото не зафіксовано спільного святкування родинних подій і свят, чи іншого спільного проведення часу, як подружжя. Так, ухвалами Московського районного суду м.Харкова від 03.02.2021 року та від 22.11.2021 року (повторно) призначено судово-біологічну (молекулярно-генетичного дослідження) за методом ДНК аналізу. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] із малолітньою дитиною [PERSON] з`явилася для проведення молекулярно-генетичної експертизи лише 15.02.2022 року, відповідач у цей день не з`явився. 11.05.2021 р., 16.08.2022 р., 19.08.2022 р., 23.08.2022 р., 30.08.2022 р., для відбору зразків для проведення експертизи [PERSON] , малолітня [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, зразки біологічного матеріалу до експертної установи не надходили. А отже, сторони ухилилися від проведення експертизи. Відповідно до правил ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. При розгляді справи Московським районним судом м.Харкова було допитано свідків, [PERSON] та [PERSON] , якими підтвердежно доводи позивача про батька дитини, виниклих стосунків між сторонами, їх сумісне проживання, вагітність позивачки, народження дитини тощо, остаточно зазначивши, що сумнівів у походженні дитини позивача від [PERSON] , не мають. Проте, Верховний Суд неодноразово наголошував, що для встановлення батьківства потрібен набір доказів, а не тільки показання свідків. Відповідач, згідно поданого відзиву на позовну заяву, стверджує, що ніколи не перебував у відносинах із позивачкою. У судовому засіданні, представник відповідача додатково пояснила, що у відносинах із [PERSON] перебував товариш відповідача. Протягом практично всієї вагітності позивачки та на день народження нею дитини, відповідач перебував у іншій країні, на підтвердження чого надав до суду копію свого паспорта для виїзду за кордон. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті\~212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно зі статтею\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Відповідно до правил ст.125 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: - за заявою матері та батька дитини; - за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини та за рішенням суду. Відповідно до положень ст.128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.ст. 126, 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши долучені до матеріалів справи письмові докази, які жодним чином не підтверджують факту батьківства [PERSON] , заслухавши представника відповідача, а також взявши до уваги свідчення свідків, надані у судовому засіданні у попередньому складі суду, приходить до висновку, що лише свідчення свідків, які зауважили про відсутність сумнівів щодо батьківства [PERSON] , є не достатнім доказом для встановлення факту батьківства судом. За таких обставин, у задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення батьківства необхідно відмовити. Також не підлягає задоволенню і позовна вимоги про стягнення аліментів, оскільки вона є похідною від попередньої. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивачку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed