Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

До Шептицького міського суду Львівської області звернувся виконавчий комітет Шептицької міської ради Львівської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є мамою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] [PERSON] перебуває в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» в якості обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Відповідачка тривалий час неналежно виконує свої батьківські обов`язки по утриманню малолітнього сина [PERSON] , веде аморальний спосіб життя, продовжує вживати алкогольними напоями, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. Рішенням виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 24.09.2024 № 214 п. 13, Червоноградському міському центру соціальних служб сім`ю [PERSON] скеровано під соціальний супровід. Проживання дитини з матір`ю загрожує її життю та здоров`ю. На підставі рішення виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 07.03.2025 № 50 п.п.1,2 було відібрано дитину від матері та влаштовано малолітнього [PERSON] у КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» на повне державне забезпечення. Також зазначає, що постановами Шептицького міського суду Львівської області [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за неналежне виконання батьками своїх обов`язків. Тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким відібрати від громадянки [PERSON] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 28 липня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги викладені в позові обставити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Зазначила, що відповідачка систематично вживає алкогольні напої, не належно доглядає за малолітнім сином, не забезпечує належними умовами життя, вихованням та харчуванням, не дбає про його стан здоров`я. З часу влаштування дитини у притулок, відповідачка жодного разу сином не поцікавилась, побачень з ним не просила. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, при цьому подала заяву про розгляд справи у її відсутності, та заперечила проти позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Лисичанськ Луганської області, що підтверджується копією її паспорта № [NUMBER] від 29.11.2024. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.03.2025. [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , взяті на облік внутрішньо-переміщених осіб, та їх місце перебування є [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 11.04.2022 та 12.06.2024 відповідно. Рішенням виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 24.09.2024 № 214 п. 13, Червоноградському міському центру соціальних служб сім`ю [PERSON] скеровано під соціальний супровід. Постановами Шептицького міського суду Львівської області від 25.02.2025 та 20.03.2025 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, стосовно виховання малолітнього сина [PERSON] . Із листа Шептицького міського центру соціальних служб виконавчого комітету Шептицької міської ради від 27.03.2025 видно, що 14.02.2025 [PERSON] залишила свого сина [PERSON] без нагляду самого вдома і спочатку його було доставлено в приймальне відділення Центральної міської лікарні, а згодом 15.02.2025 був влаштований до КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям». З 14.02.2025 по 27.03.2025 [PERSON] не виходила на зв`язок та за попередньою адресою проживання: [ADDRESS] вона не проживає та її місцезнаходження невідоме. Рішенням виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 07.03.2025 № 50 п.п.1,2 було відібрано малолітнього сина від матері [PERSON] та влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] у КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» на повне державне забезпечення. Батьку [PERSON] [PERSON] , на підставі ухвали Шептицького міського суду Львівської області від 23.04.2025 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 23.04.2025 по 21.06.2025, у кримінальному провадженні № 12024141150000894 від 21.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. З виписного епікризу з медичної карти № 8571 ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1ТМО м. Львова», хворого [PERSON] , [INFO] вбачається, що 28.01.2025 [PERSON] госпіталізований з діагнозом: S06.00- Струс головного мозку ЗЧМТ. Струс головного мозку. Зі слів мами: 28.01.2025 близько 11:30 год мама втратила свідомість і дитина впала із рук на підлогу та вдарилась головою. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2024, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Свідок [PERSON] , яка є інспектором сектору ювенальної превенції Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області суду показала, що з початком війни у 2022 році відповідачка проживала з двома дітьми у садочку. Вона була дуже агресивною, неадекватною, тому на неї часто складали протоколи, а двох дітей відібрали у неї. У листопаді 2024 року почали надходити повідомлення на спец лінію 102 із швидкої, оскільки у дитини було виявлено запалення легенів, а мама втікала з лікарні. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, під час відвідування її за місцем проживання, у квартирі було брудно, відключене світло, дитина була недоглянутою та сусіди негативно відзивались стосовно відповідачки. Крім того, було повідомлення на спец лінію 102, що [PERSON] , залишила самого вдома без нагляду малолітнього сина [PERSON] , якого в подальшому було влаштовано КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям». Свідок [PERSON] , який є директором Шептицького міського центру соціальної служби для сім`ї та молоді, суду показав, що відповідачка виїхала з м. Лисичанськ Луганської області з двома дітьми. Як внутрішньо переміщена особа була поміщена з дітьми у садочок № 10, де проживала деякий час. Останні два роки проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] . За час перебування у цивільному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідачку рішенням суду позбавлено батьківських прав щодо двох її дітей. Окрім цього, після арешту її цивільного чоловіка, почала зловживати алкоголем, не дбала за дитину, матеріально її не забезпечувала та не дбала про її здоров`я. На даний час дитину у неї відібрали, та влаштовано КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритеті з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сферіє Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , будучи матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неналежно здійснює свої батьківські обов`язки, а саме: не піклується про дитину та її здоров`я, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, матеріальне утримання. З метою захисту законних прав та найкращих інтересів дитини, збереження його життя та здоров`я, оперативного реагування на повідомлення про загрозу його життю та здоров`ю, рішенням виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 07.03.2025 № 50 п.п.1,2 було відібрано малолітнього сина від матері [PERSON] та влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] у КНП ЛМР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» на повне державне забезпечення. Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам-за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Визначальними підставами для відібрання дитини від матері серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання та ухиляння матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Така небезпека може випливати не лише із поведінки матері, а й із її особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від матері достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток та малолітній вік. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2024, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно інших малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. За наведених обставини, суд доходить висновку, що відповідачка, не неналежно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не може забезпечити належні умови для проживання, виховання та здоров`я дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до частини 3 статті 170 СК України, не позбавлена можливості повернути дитину. Суд зауважує, що відібрання дитини у матері це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. В силу приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмір 1211,20грн., від якого позивач був звільнений при подачі позову.

Outcome: approved