Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами 09 червня 2009 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, про що складено відповідний актовий запис за №25. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами. Зазначає що тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Від шлюбних відносин мають доньку [INFO] . Просить позов задовольнити повністю у відповідності до ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вказує, що дійсно тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям. Зазначає, що шлюб дійсно необхідно розірвати, оскільки немає сенсу далі підтримувати сімейні відносини. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому обґрунтовує свою позицію, щодо поданого відзиву стороною відповідача. 20 травня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи передано на розгляд до Подільського районного суду міста Києва. 21 липня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила таку задовольнити. У судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення, однак доказів поважності причин неявки у судове засідання такий не подав. З урахуванням думки представника позивача, яка наполягала на розгляді справи, оскільки доказів поважності причин неявки у судове засідання сторони відповідача суд не встановив, відтак суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі поданих доказів. Суд установив, 09 червня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, про що складено відповідний актовий запис №25, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбних відносин у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та спір виник щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд прийшов до переконання, що оскільки позов про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку, що формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачу, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, на які посилалась позивач у позовній заяві, що містяться у ст. ст. 105, 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджено платіжним документом, який міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved