Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

В вересні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 02 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4264499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «70688». На підставі вказаного договору відповідачу надано кредит в сумі 6000 гривень на 365 днів, відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37 040 гривень, з яких: заборгованість з тіла кредиту 6 000 гривень, заборгованість за процентами\~ 31\~040гривень. Станом на дату укладення договору факторингу, строк дії договору № 4264499 від 02.01.2024 року не закінчився, тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 27.07.2024 донараховано відсотки за 158 календарних днів у сумі 23\~700 гривень. Тому позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача [PERSON] 60 740 гривень заборгованості за договором, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту\~ 6 000 гривень, нарахованих процентів первісним кредитором\~ 31 040 гривень, нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 158 календарних днів 23 700 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати понесені ним, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000 гривень. Ухвалою від 24 вересня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (без виклику) сторін. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що повністю визнає факт отримання кредитних коштів, проте внаслідок складного матеріального становища, спричиненого воєнним станом, проте не має можливості сплатити нараховані відсотки та штрафи. Доходи її сім`ї мінімальні, на утриманні є двоє малолітніх дітей, один з яких має інвалідність. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не викликалася, подала відзив на позовну заяву, просила зменшити розмір заявлених до стягнення сум. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4264499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало споживачу кредит у розмірі 6 000 гривень. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з умовами Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6 000 грвень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. Згідно пункту 1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Пунктом 9.3 Договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. У пункті 9.7.1. Договору визначено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що створений шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Відповідач, відповідно до умов Договору в особистому кабінеті прийняв пропозицію укласти Договір № 4264499 про надання споживчого кредиту від 02 січня 2024 року та підписав кредитний договір електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора «70688». Кредитні кошти в сумі 6\~000 гривень 02.01.2024 були перераховані відповідачу [PERSON] на банківську картку [NUMBER] . 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові рішення» набуло право грошової вимоги до відповідача. До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 26.07.2024 року № 26..07.2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4264499 від 02.01.2024 загальна сума заборгованості склала 37 040 гривень, з яких: заборгованість з тіла кредиту 6 000 гривень, заборгованість за процентами\~ 31\~040гривень. Станом на дату укладення договору факторингу, строк дії договору № 42644999 від 02.01.2024 року не закінчився, тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з дати факторингу 27.07.2024 року донараховано відсотки (за 158 календарних днів) у сумі 23\~700 гривень. Фактично [PERSON] має заборгованість перед позивачем за Договором № 4264499 від 02.01.2024 року загальною сумою 60\~740 гривень, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 6\~000 гривень, нарахованих процентів первісним кредитором 31\~040 гривень, нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 158 календаних днів 23\~700 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, в ч. 1 ст.\~625\~ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~610\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Стаття 626\~ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). У відповідності зістаттею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до положеньст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За частиною першою та другоюстатті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Абзац другий частини другоїстатті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем було укладено спірний кредитний договір в електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Частиною першою статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої обов`язки за Договором № 4264499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.01.2024 року, у той час як відповідач у порушення вимог кредитного договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Статтею 512\~ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 512-514 ЦК України, новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна», з яким безпосередньо [PERSON] уклав Договір про надання споживного кредиту № 4264499 від 02.01.2024 року, відступило право вимоги ТОВ «Українські фінансов операції», який є позивачем у цій справі. Таким чином, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] взяв на себе обов`язки по виконанню договору, які на цей час не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 60 740 гривень, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. При цьому, суд враховує визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів, проте не знаходить правових підстав для зменшення нарахованих позивачем відсотків, оскільки такі умови були передбачені умовами договору і відповідач погодився з такими умовами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позовної заяви в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано наступні документи: договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Є. О., акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial