Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , через свого представника- [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних у розмірі 1959 грн 72 к., інфляційних витрат у розмірі 6523 грн 49 к. та понесених судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 січня 2023 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регрессу в розмірі 25804 грн 40 к. та судових витрат. 05 вересня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72681996. Станом на 22 липня 2025 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2023 року не виконане. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 11 січня 2023 року до дня подачі позовної заяви 22 липня 2025 року, а саме 1959 грн 72 коп 3%річних, 6523 грн 49 к. інфляційні витрати, 4000 грн витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 20 серпня 2025 року позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та вирішила розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позиції учасників справи У судове засідання позивач не з`явився. До суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримують не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином і своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Мотивувальна частина Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2023 року у справі №383/834/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем, завдані збитки в порядку регресу у розмірі 25804 грн 41 к., судовий збір в розмірі 992 грн 40 к. та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Постановою заступника начальника Баштанського відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Чайкою А.С. від 05 вересня 2023 відкрито виконавче провадження №72681996 з примусового виконання виконавчого листа №383/834/22 виданого 16.02.2022 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем збитків в порядку регресу. Згідно розрахунку заборгованості наданої Позивачем, загальна заборгованість становить- 34287 грн 62 к.: з яких 25804 грн 41 к.- сума боргу, 6523 грн 49 к. інфляційне збільшення, 1959 грн 72 к.- штрафні санкції. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша\~статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22 Верховний Суд виснував наступне: тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки.\~Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. У даній справі, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму грошового зобов`язання, яке виникло з рішення суду за наслідками розгляду прави, предметом якої є стягнення завданих збитків. Норми права, використані судом Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). За правилами статей\~12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою\~статті 78\~ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 31.07.2024 у справі №161/11703/22 Крім того, Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 у справі №910/11249/17 зробив висновок, що положення\~статті 625 ЦК України\~не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Так, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Як вже вказувалося вище, на примусовому виконанні перебуває рішення\~Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.01.2023, яким з [PERSON] на користь [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем, стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 25804 грн 41 к., судовий збір 992 грн 40 к. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Матеріали справи не містять доказів сплати [PERSON] позивачу грошових коштів в рахунок виконання вищевказаного рішення суду від 10.01.2023. З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, виходячи із суми боргу 25804 грн 41 к.\~/а. с. 10/. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 11.01.2023 по 22.07.2025 сума інфляційних втрат становить 6523 грн 49 к., а сума 3% річних за цей же період становить 1959 грн 72 к. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем інфляційних втрат у розмірі 6523 грн 49 к., та 3% річних у розмірі 1959 грн 72 к. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу Частиною 3\~статті 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для взначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справі подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма\~статті 141 ЦПК України). В позовній заяві позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач долучив наступні докази: Договір про надання правової допомоги №01/11/22 від 01 листопада 2022 (далі Договір); Додаткова угода №95 від 13 березня 2025 до Договору; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13 березня 2025; платіжна інструкція від 13 березня 2025 про сплату [PERSON] коштів в сумі 4 000 грн за надання правничої допомоги (а. с. 11-13). Згідно вищевказаних доказів, 01 листопада 2022 рооку між адвокатом Самойленком П. М. та [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем укладено Договір, за умовами п. 1.1. якого адвокат надає правничу допомогу клієнту, з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів клієнта. В пункті 4.1. Договору визначено, що детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою (угодами) до цього Договору. Згідно Додаткової угоди №95 від 13 березня 2025 року адвокат Самойленко П. М. та [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем, погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката за Договором №01/11/22 від 01 листопада 2022 у справі, що пов`язана із стягненням з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, становить 4 000 грн. Платіжною інструкцією №P24A4044194714D0041\~від 13 березня 2025 підтверджується, що [PERSON] сплатив 4 000 грн за надані йому послуги правничої допомоги. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. Щодо розподілу судових витрат Частиною 1 ст. 141\~ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. Враховуючи вищенаведене, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved