Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

07.08.2025 ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 759056 від 24.11.2021 в розмірі 75593,84 грн та судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (у тексті ТОВ - «Слон кредит») та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 759056 (у тексті - договір, кредитний договір). Власноручно підписавши договір [PERSON] підтвердила, що вона в повному обсязі ознайомлена з його умовами, умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон кредит», з урахуванням паспорту споживчого кредиту. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 759056 від 24.11.2021 відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується отримати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що: 1) перед укладенням договору їй в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), розміщеною на веб-сайті; 2) вона ознайомлена з Правилами надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту ТОВ «Слон кредит», які розміщені на веб-сайті, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Після укладення договору ТОВ «Слон кредит» на підставі платіжного документа перерахувало на картковий рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 30000,00 грн. Відповідачем належним чином не виконані кредитні зобов`язання, що є порушенням чинного законодавства України в частині договірних відносин. На підставі договору факторингу від 28.08.2023 № 2808-23 ТОВ «Слон кредит» відступило право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 759056 від 24.11.2021 на користь ТОВ «Діджи фінанс», яке стало новим кредитором у зазначеному договорі споживчого кредиту і відповідно набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «Діджи фінанс» складає 75593,84 грн, з яких: 29540,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46053,60 грн - заборгованість за відсотками. 31.07.2024 представник позивача надіслав відповідачу досудову вимогу № 3333606363-АВ, яку [PERSON] не виконала. Ухвалою від 11.08.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу і представнику позивача копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 12.08.2025, що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 55). Позивач і представник позивача у судове засідання не з`явилися. У п. п. 5, 6 прохальної частини позовної заяви представник позивача просить суд розгляд даної справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і без участі позивача (а. с. 7). Відповідач копію ухвали від 11.08.2024 отримала 16.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 56). Відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також будь-яких заяв, клопотань, пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, які є предметом цього позову, відповідач до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 759056, відповідно до умов якого: сума (загальний розмір) кредиту становить 37500 грн; кредит надається строком на 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 24.11.2024 (включно); мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 190,44 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 111435,07 грн (пункти 1.3., 1.4., 1.6 - 1.8 Договору) (а. с. 21 - 23). 24.11.2021 [PERSON] власноруч підписала зазначений договір, заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту і таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 24 - 27). Згідно з п. 2 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 30000,00 гривень на користь споживача за реквізитами: [NUMBER] в АТ «Аккорд Банк», код банку 380634, призначення платежу: [NUMBER] , кредитний договір № 759056 від 24.01.2021, [PERSON] (3333606363) або за реквізитами поточного рахунку споживача та/або за реквізитами платіжної картки, дані яких (-го, -ої) споживач надав товариству в будь-який спосіб; у розмірі 7500,00 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом. Платіжним доручення № 12131 від 24.11.2021 (а. с. 36) підтверджується, що ТОВ «Слон кредит» перерахувало на рахунок [PERSON] 30000,00 грн згідно кредитного договору № 759056 від 24.11.2021 (РНОКПП [NUMBER] ). Розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитом у гривні підтверджується, що станом на 24.11.2024 її заборгованість перед ТОВ «Слон кредит» складає 75593,84 грн. Із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідач здійснила часткову сплату заборгованості за: тілом кредиту - 25.12.2021 в розмірі 293,48 грн і 25.01.2022 в розмірі 313,82 грн; відсотками за користування кредитом - 25.12.2021 в розмірі 2706,52 грн і 25.01.2022 в розмірі 2686,18 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зазначено, що «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами». У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Із змісту договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 з додатками 1 - 4 (а. с. 29 - 34), акту приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 (а. с. 12) судом встановлено, що 28.08.2023 на підставі зазначеного договору факторингу ТОВ «Слон кредит» відступило право вимоги за договором про споживчий кредит № 759056 від 24.11.2021 на користь ТОВ «Діджи фінанс», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача. Витягом з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 (а. с. 15) підтверджується, що залишок боргу [PERSON] на момент відступлення прав вимоги за договором про споживчий кредит № 759056 від 24.11.2021 складає 75593,84 грн, з яких: 29540,24 грн - заборгованість за тілом кредиту, 46053,60 грн - заборгованості за відсотками. Платіжною інструкцією № 4565 від 28.08.2023 (а. с. 40) підтверджується, що ТОВ «Діджи фінанс» перераховано на користь ТОВ «Слон кредит» 1648712,45 грн оплати згідно договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023. Із досудової вимоги № 3333606363-АВ вбачається, що 31.07.2024 ТОВ «Діджи фінанс» надіслало [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 75593,84 грн (а. с. 38). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до приписів ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для його звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом\~про банки\~і банківську\~діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання з повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні передбачені ч. 1 ст. 512 ЦК України, відповідно до якої такими підставами є: відступлення права вимоги, правонаступництво, виконання обов`язку боржника поручителем, виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно зі ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979-цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Враховуючи наведене, судом встановлено, що [PERSON] не виконала умови взятого на себе грошового зобов`язання, яке виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення ТОВ «Діджи фінанс», як нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання з погашення суми кредиту, що є істотним порушенням умов договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами, оскільки кредитор внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати від позичальника неповернену суму кредиту та нараховані відсотки за користування ним, на що позивач розраховував при укладенні договору. Тому позов підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Діджи фінанс» підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 759056 від 24.11.2021 в сумі 75593,84 грн, з яких: 29540,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46053,60 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При ухваленні рішення суд керується положеннями ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 01.08.2025 № 759056 (а. с. 8). У зв`язку з повним задоволенням позову, зазначені витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, позивач просить стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Частиною 2\~ст.\~141\~ЦПК України\~передбачено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 4 - 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи лише має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що 01.01.2025 між ТОВ «Діджи фінанс» та адвокатом Лівак І.М. укладено договір про надання правової допомоги № 42649746 (а. с. 18 - 20), а 30.05.2025 - додаткову угоду № 759056 до даного договору, у зв`язку з чим ТОВ ««Діджи фінанс» понесло відповідні витрати за надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з супроводом цієї справи (а. с. 35). На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а. с. 17) та акт № 759056 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.05.2025 (а. с. 13), відповідно до яких вартість наданих послуг складається з: правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс» - 1,5 год. х 1500,00 грн = 2250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 3 год. х 1000,00 грн = 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 год. х 750,00 грн = 750,00 грн. Тобто загальна сума понесених витрат за надані адвокатом послуги складає 6000,00 грн. Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що зазначені витрати в розмірі 6000,00 грн підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Діджи фінанс». На підставі викладеного,

Outcome: approved