Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому вказав, що відповідачі\~є\~споживачами послуг, оскільки квартира за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~де вони зареєстровані підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з\~01.09.2017\~до 28.02.2021\~року\~року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води\~але\~відповідачі добровільно надані послуги не сплачували у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму\~29034 грн. 28 коп. Просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, за період з 01.09.2017 року по 28.02.2021 року в сумі 29034 грн. 28 коп., та судові витрати у розмірі 2270 грн. 25.02.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року. Ухвалою суду від 06.06.2025 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року, скасовано і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного\~позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення повторного заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки листом рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідачів, та шляхом розміщення оголошення про час і місце розгляду справи на офіційному веб-порталі суду, будь яких заяв не надали. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою, і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі продажу від 01.07.2011 року відповідачка [PERSON] являється власницею квартири за адресою:\~ [ADDRESS] . Квартира за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, особовий рахунок № [NUMBER] . Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктами 2, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з положеннями пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», статтею 5 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Також, частиною четвертою статті 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», пункту 5 частини другої статті 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 20 Закону України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином на підставі вказаних норм права між позивачем та власником квартири встановилися фактичні договірні відносини за типовим індивідуальним договором з приводу надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Згідно довідки з особового рахунку\~№ [NUMBER] , на квартиру, за період з\~01.09.2017\~року до 28.02.2021\~року, нарахована заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на суму\~29034 грн. 28 коп., що також підтверджено відповідним розрахунком. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] ,\~ [PERSON] , є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. Зареєстрованим місцем постійного проживання відповідачів є квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , і таким чином суд приходить до висновку про солідарне стягнення з останніх заборгованості за надані житлово-комунальні послуги як зі споживачів вказаних послуг. Що стосується посилання відповідача [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення на строк позовної давності, оскільки позивач порушив строки позовної давності і позов пред`явив у квітні 2021 року, а стягує за 2017 року при загальному строку позовної давності в 3 роки. З позовом про стягнення суми заборгованості позивач звернувся до суду 02.04.2021 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Встановлено, що період заборгованості визначено позивачем в розрахунку заборгованості з 01.09.2017 року по 28.02.2021 року. Таким чином,\~починаючи з\~дня набрання\~чинності\~Закону України\~від 30.03.2020\~№540-IX,\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» тобто з 02.04.2020 року і до 30 червня 2023 року діяло положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину. З урахуванням пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, застосуванню підлягає строк позовної давності щодо платежів, які мали бути сплачені до 2 квітня 2017 року. Враховуючи наведене, вимоги позову щодо стягнення заборгованості за період з 01.09.2017 року по 28.02.2021 року заявлені у межах строків позовної давності, є доведеними та обґрунтованими, і сума заборгованості за вказаний період відповідно до розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, складає 29034 грн. 28 коп. При цьому, суд виходить з того, що житлове приміщення підключене до мережі постачання теплової енергії, ці послуги у зазначений період надавались і споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не звертався(протилежного суду не надано), факт отримання вказаних послуг не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі не здійснювали оплату. Доказів, які б спростовували надані позивачем фактичні дані, відповідачами не надано. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідачів.

Outcome: approved