Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] , в якій вона зазначає, що 20 липня 2016 року ХІІ сесією сьомого скликання Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області (правонаступником якої за законом є Коломацька селищна рада Богодухівського району Харківської області) прийняла рішення №97, яким було надано у власність земельну ділянку по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства площею 2 га [PERSON] . \~ \~ \~ \~Також позивачка вказує, що зазначена земельна ділянка разом з житловим будинком [ADDRESS] на момент прийняття вказаного рішення перебувала в фактичному користуванні законного власника разом з домоволодінням, яким є позивачка. \~ \~ \~ \~Вподальшому рішення Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області ХІІ сесії VІІ скликання від 20 липня 2016 року №97 було скасовано рішенням Коломацького районного суду Харківської області по справі №625/357/19. Судове рішення набрало законної сили 08 лютого 2022 року. \~ \~ \~ \~Внаслідок прийняття протиправного рішення №97 та господарювання на землі іншою особою у подальшому був зруйнований житловий будинок та господарські будівлі, внаслідок чого їй було завдано шкоди у розмірі 114\~452 гривень. \~ \~ \~ \~Незважаючи на неодноразові звернення позивачки в установленому законом порядку Коломацька селищна рада Богодухівського району Харківської області не відшкодувала збитки завдані їй внаслідок прийняття незаконного рішення, що призвело до пошкодження, руйнування та знесення нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Також позивачка зазначає, що за час відновлення свого порушеного права почала страждати на безсоння, вона почала частіше перебувати у дратівливому стані, чого раніше не було, усе це призвело до зміни повсякденного ритму життя. Також зазначає, що вона була вимушена неодноразово звертатися за медичною допомого до лікаря, адвоката, психолога, а тому вважає за потрібне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100\~000 гривень. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 114\~452 гривні, моральну шкоду у розмірі 100\~000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень. \~ \~ \~ \~Голова Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області не погоджуючись з позовом надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає вимоги позивачки безпідставними та такими, що не відповідають дійсності та чинному законодавству України, у зв`язку з тим, що позивачка не довела наявність реальної шкоди, причинного зв`язку між протиправним рішенням Різуненківської сільської ради і збитками, вини Коломацької селищної ради, а також не обґрунтувала розміру заявлених вимог. Також зазначив, що сума заявленої компенсації моральної шкоди є завищеною і не підтвердженою. Разом з тим просив суд застосувати позовну давність та відмовити у позові в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якому просила суд задовольнити позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Голова Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області надав суду заперечення в якому просив суд задовольнити відмовити у позову в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Степаненко О.Г. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області у судове засідання у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги позову підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами, визначеними ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно імперативних приписів, закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Щодо стягнення з Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області матеріальної шкоди у розмірі 114 452 грн., суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за №651 після смерті [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №375022572 від 19 квітня 2024 року вбачається, що власницею житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 40, 7 кв. м є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №651, виданого 28 лютого 1996 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області (а.с. 5). Згідно технічного паспорту домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вбачається, що домоволодіння складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок; веранда; сарай; погріб; огрожа; колодязь (а.с. 6-10). Відповідно рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі №625/357/19, які набрали законної сили 08 лютого 2022 року, вбачається, що 20 липня 2016 року рішенням Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області №97 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га зі земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 16 листопада 2016 року рішенням Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області №148 затверджено технічну документазію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] , площею 2,00 га, яка розташована за адресорю [ADDRESS] . Також вказаним рішенням [PERSON] було надано земельну ділянку з кадастровим номером 6323280610:00:000:0004 у власність. Також з вказаного рішення вбачається, що вказані рішення Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області визнані протиправними та скасованими. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обгрунтовуючи позовну заяву позивачка стверджує, що внаслідок прийняття Різуненківською сільською радою Коломацького району Харківської області рішення №97 було знищено належні їй житловий будинок із надвірними будівлями, які знаходилися за адресою: [ADDRESS] . Так, з ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2025 року у справі №615/886/23 вбачається, що постановою від 20 березня 2025 року дізнавач СД ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області Сухопаров А.О. закрив кримінальне провадження №12018220750000188 від 21 грудня 2018 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.185 КК України. Зі змісту постанови, відомості про кримінальне провадження внесено до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо крадіжки дерева з конструкції будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим заявник визнана потерпілою. Також з вказаної ухвали вбачається, що належні [PERSON] житловий будинок та надвірні будівлі, що були розташовані за адресою: [ADDRESS] знищено. Крім того, за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Різуненківської сільської ради 20 березня 2025 року відкрито кримінальне провадження №42025222070000017 за ч. 1 ст. 364 КК України (а.с. 135-138). Згідно висновку експерта №18236 складеного 22 грудня 2020 року в рамках кримінального провадження №12018220750000188 від 21 грудня 2018 року, вартість нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на грудень 2018 року складає: Житлового будинку літ «А-1» - 41899 грн.; веранди літ. «а» 20316 грн.; сараю літ. «Б» - 4935 грн.; льоху літ. «П» - 5682 грн.; паркану літ. «П» - 18464 грн.; колодязю літ. «К» - 13664 грн. (а.с. 11-25). Таким чином, під час судового розгляду належними\~і допустимими\~доказами підтверджені\~обставини,\~на які\~посилалася позивачка у позовній\~заяві,\~щодо того, що вона дійсно була власницею житлового будинки із надвірними будівлями, які знаходилися за адресою: [ADDRESS] та що внаслідок прийняття Різуненківською сільською радою Коломацького району Харківської області рішення №97 було знищено належні їй вказаний житловий будинок із надвірними будівлями загальною вартістю 114452 грн. Відповідно до положень\~статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що внаслідок прийняття Різуненківською сільською радою Коломацького району Харківської області рішення №97 було знищено належні їй житловий будинок із надвірними будівлями, які знаходилися за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю відповідно до висновку експерта 114452 грн., а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення з Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Положення\~статті 40 Конституції України\~гарантують кожній особі право направляти ідивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 56 Конституції України\~\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі №625/357/19, які набрали законної сили 08 лютого 2022 року позов [PERSON] до Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області, [PERSON] ,\~3-і\~особи: Державний\~реєстратор Коломацької\~районної державної\~адміністрації Харківської\~області Мєдвєдєва\~З.О., Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішень, визнання недійсним і скасування державної реєстрації на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства було задоволено в повному обсязі. Рішення Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області ХІІ сесії VІІ скликання від 20 липня 2016 року №97 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] » визнано протиправним та скасовано. Таким чином, незаконність дій відповідача доведена і підтверджена вказаним рішенням суду і вина відповідача презюмується, тому позивачка має право на відшкодування моральної шкоди із вказаних підстав. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України"). Оскільки судовим рішенням встановлено незаконність дій відповідача, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру відшкодування , суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, тривалість допущеної відповідачем бездіяльності та ступінь моральних страждань позивача, що полягають у психологічному напруженні, розчаруванні та незручності. За вищенаведених обставин, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, вважає достатнім у даній ситуації визначити розмір морального відшкодування на користь позивача у сумі 10000 грн. Водночас до доводів представника відповідача з приводу відсутності підстав для задоволення позову, викладених ним у відзиві на позовну заяву, суд ставиться критично, позаяк такі доводи не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами та з`ясованими судом фактичними обставинами справи, а існування повідомлених представником відповідача обставин, якими він обгрунтовував відсутність визначених законом підстав для задоволення позову, не підтверджені належними і допустимими доказами. У своїх запереченнях сторона відповідача просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог і з цих підстав відмовити у позові. У своїх запереченнях сторона відповідача просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог і з цих підстав відмовити у позові. Главою 19 Цивільного Кодексу\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. За змістом\~статті 256 ЦК України\~, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1\~ст.251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом\~статті 252 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 267 ЦК України\~передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до пункту 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Стаття 257 ЦК України\~визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦПК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року у справі №625/357/19 за позовом [PERSON] до Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області, [PERSON] ,\~3-і\~особи: Державний\~реєстратор Коломацької\~районної державної\~адміністрації Харківської\~області Мєдвєдєва\~З.О., Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішень, визнання недійсним і скасування державної реєстрації на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства, яким було визнано протиправним та скасовано рішення Різуненківської сільської ради Коломацького району Харківської області ХІІ сесії VІІ скликання від 20 липня 2016 року №97 набрало законної сили 08 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,\~Указом Президента України № 64/2022\~введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення позивачки із позовом. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про застосування строків давності. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6\~ст. 141 ЦПК України). На підставі п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, який, становив 1211, 20 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 1500 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди. Відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 1211, 20 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 150 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, а разом 1361, 20 грн. Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представництво у суді під час розгляду справи Коломацьким районним судом Харківської області адвокат Степаненко О.Г. здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 02 травня 2025 року. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу представником надано акт приймання-передачі виконаних робіт, з якого вбачається, що вартість роботи за договором про надання правовової допомоги із позивачкою становить по 20000, 00 гривень. Дослідивши заяву представника позивача про\~\~відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді, врахувавши заперечення Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області, щодо такого розподілу цих витрат, суд вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої та другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року. З матеріалів справи убачається, що 02 травня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Степаненко О.Г. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 49). Пунктом 3 вказаного договору погоджено порядок сплати гонорару. Також між [PERSON] та адвокатом Степаненко О.Г. підписано Акт прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 20000 грн. (а.с.95). Статтею 141 ЦПК України\~передбачено визначення розміру судових витрат як сплачених, так і тих, що мають бути сплачені у зв`язку із розглядом справи. Матеріали справи не містять доказів сплати позивачкою вказаних витрат на правову допомогу. Проте несплата коштів позивачкою станом на час звернення із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, не свідчить про відсутність підстав для виконання нею умов договору про надання правової допомоги в частині сплати послуг адвокату, а тому заяву [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомого слід задовольнити. Проте, у зв`язку з тим, що у суду відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Степаненко О.Г. та позивачкою щодо розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат у розмірі 12000, 00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивачки, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат,\~\~виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Outcome: partial