Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №4955476414 від 18.06.2021 станом на 01.07.2025 у сумі 56\~654,19 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 34\~896,57 грн., заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочені) 4,70 грн., заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 21\~752,92 грн. та витрати на сплату судового збору. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 18 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір №4955476414. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 23.06.2021, АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4955476414. Позивач зазначає, що станом на 03.06.2025 заборгованість [PERSON] за договором №4955476414 від 18.06.2021 становить 56\~654,19 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 34\~896,57 грн., заборгованості по річним процентам 4,70 грн., заборгованості по щомісячним процентам 21\~752,92 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 08 жовтня 2025 року. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 18.06.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4955476414, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту становить 41\~647,00 грн., строк кредиту 36 місяців. Згідно п. 1.3 Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту №5476414, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.2 Договору цей Договір, паспорт кредиту №5476414 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. Відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 18.06.2021 по 03.06.2025. Згідно повідомлення про відступлення прав вимог [PERSON] повідомлялась, що права вимоги за Кредитним договором №4955476414 від 18.06.2021 відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» підписано Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Позивач зазначає, що право на звернення до суду з указаним позовом виникло на підставі Договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Судом досліджено зазначений договір та встановлено таке. Згідно розділу 1 «Визначення термінів»: - позичальники Клієнти Первісного кредитора, яким Первісний кредитор надав кредити та які мають зобов`язання по відношенню до Первісного кредитор за кредитними договорами; - заборгованість невиконані Позичальником грошові зобов`язання перед Первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов Кредитного договору станом на дату відступлення прав вимоги Новому кредитору згідно графіку, зазначеному в п. 3.1.2. цього Договору; - права вимоги права грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами Первісного кредитора за Кредитними договорами до Позичальників щодо погашення Заборгованостей, які виникли на підставі укладених між Первісним кредитором та Позичальником Кредитних договорів, та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за Кредитними договорами і Договорами забезпечення. Пунктом 2.2. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 визначено, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням Ціни договору та розміру Заборгованостей Позичальників. Розділом 3 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 визначено порядок оформлення відступлення Прав вимоги. Так, згідно п. 3.4. Договору Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до Позичальників стосовно їх заборгованостей по Кредитним договорам, а також по відношенню до Поручителів стосовно їх зобов`язань за Договорами забезпечення. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно п. 9.1. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 цей Договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] дійсно виникли правовідносини за кредитним договором №4955476414 від 18.06.2021, однак позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження отримання права вимоги до відповідача за указаним договором. У справі встановлено, що спірні правовідносини за кредитним договором №4955476414 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] виникли 18.06.2021, тобто значно пізніше, ніж укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк». Оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем за кредитним договором №4955476414 від 18.06.2021, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. Згідно із п.п. 2.1-2.2 договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них, сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строку, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів права вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Оскільки строк дії кредитного договору обчислюється з моменту його укладення, то правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з цього часу, тобто з 18.06.2021. Майбутня вимога на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» стосовно [PERSON] на момент укладення договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 не існувало та сторони не могли передбачити, що 18.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладе кредитний договір з відповідачем. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). У матеріалах справи хоча і міститься підписаний Реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 23.06.2021, де зазначено боржника [PERSON] , номер договору 4955476414, однак позивач не надав докази на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Позивачем надано меморіальний ордер №629919972 від 06 липня 2020 року про здійснення оплати у сумі 2\~703\~745,40 грн., призначення платежу «перерахування коштів зг. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, без ПДВ», тоді як кредитний договір між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено 18.06.2021, а отже зазначена оплата не може стосуватися придбання права вимоги за цим кредитним договором. Крім того, як зазначалося вище, Договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 визначено строк дії 1 календарний рік. Матеріали справи не містять доказів щодо продовження строку дії договору, а отже позивачем не доведено, що він міг отримати право вимоги до відповідача у 2021 році. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20). У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №4955476414 від 18.06.2021 від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до АТ «Таскомбанк». З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed