Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 19.10.2001 між позивачем та відповідачем, був укладений шлюб, який зареєстрований Гайворонським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №76. В період шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження дитини. Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем з 2019 року по даний час. 26.07.2024 Гайворонським районним судом Кіровоградської області винесено судовий наказ яким стягнуто з [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.07.2024 до досягнення дитиною повноліття. 09.09.2024 на підставі вищевказаного судового наказу відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове стягнення аліментів з [PERSON] . Відповідач не цікавилася та не цікавиться життям дитини, його здоров`ям та вихованням. Жодного разу, фактично з дня після того як він з відповідачем припинили спільне проживання, не спілкувалася з сином, тобто фактично матері на даний час нічого не відомо про її дитину, де він знаходиться та в якому фізичному, моральному та матеріальному стані перебуває. Жодного разу за цей період відповідач не з`являлася в дитячому садочку, школі, та не цікавилася успіхами дитини. Крім того з 2019 року, відповідач самостійно без будь-яких повідомлень позивачу та сину, виїхала за кордон, при початку бойових дій в 2022 році не бажала повернутися та вивезти сина за кордон. Відповідач не цікавиться здоров`ям дитини, своїми діями проявляє бажання не виконувати обов`язок матері щодо малолітньої дитини, що визначений законом. Вона ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що матір не піклується про моральний, фізичний і духовний розвиток дитини, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з сином взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини про матір, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вважає, за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Волощук В.В. в судовому засіданні, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, які зазначили в позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відзив на позов чи будь-які інші пояснення не надіслала. Представник служби у справах дітей Гайворонської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо суду пояснили, що відповідачка десь з 2019 року виїхала за кордон та з того часу взагалі не цікавиться життям та здоров`ям сина [PERSON] , не приймає участі у його вихованні. Дитина проживає разом з батьком, який самостійно займається його вихованням, утриманням та необхідним лікуванням. Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] 2005 року народження пояснив, що проживає разом з батьком. З матір`ю спілкується лише по телефону, коли вона до нього подзвонить. Фактично це відбувається тільки на його день народження. Більше матір до нього не телефонує та постійно знаходиться за кордоном. Через це, він має образу на матір, що остання залишила його з батьком та поїхала. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] - громадянин України, народився [INFO] в м. Одеса (а.с. 10-12). 19.10.2001 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021 розірвано (а.с. 14-15). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградській області, актовий запис №58 (а.с. 13). Судовим наказом Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2024 стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.07.2024 до досягнення дитиною повноліття. 09.09.2024 на підставі вищевказаного судового наказу відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 10.05.2024 та 19.09.2025, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за вищевказаною адресою. В будинку чисто є необхідна побутова техніка та запас продуктів харчування. Дитина має окрему кімнату, телефон, ноутбук, одяг, взуття, канцтовари, відведене місце для навчання та відпочинку. [PERSON] перебуває повністю на утриманні батька [PERSON] . Мати, [PERSON] за даною адресою зареєстрована, але не проживає, зі слів виїхала за кордон (а.с.16, 52). Відповідно даних довідки Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 777 від 09.05.2024 [PERSON] , 1974 року народження проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] , 2010 року народження, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно довідок КЗ «Гайворонський ліцей №1» Гайворонської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] є учнем даного закладу. Батько [PERSON] бере участь в освітньому процесі сина, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю та поведінкою сина. Мати - [PERSON] не буває на батьківських зборах, не спілкується з вчителями та не цікавиться навчанням сина (а.с. 18-19, 22). Згідно копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської міської зазначено, що [PERSON] супроводжує сина [PERSON] під час профілактичних оглядів, оглядів під час захворювання та профілактичних щеплень (а.с. 21). Згідно висновку служби у справах дітей Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 24.01.2025, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , є доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини (а.с. 23-25). Згідно наданого представником служби у справах дітей Гайворонської міської ради Кіровоградської області висновку від 04.09.2025, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , є доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини (а.с. 46-48). Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її добробуту, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 цієї ж Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вимоги позивача зводяться до необхідності застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу за неналежне виконання нею батьківських обов`язків щодо її малолітньої дитини у вигляді позбавлення відповідачки батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на матір повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідачку, як позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Пунктом 2 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні відповідачкою обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, однак в судовому засіданні, так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Поведінку відповідачки, яка не відповідає загальноприйнятим критеріям в суспільстві, не можна вважати злісним ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Хант проти України» (07.12.2006) ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58). У справі «Мамчур проти України» (17.07.2015) ЄСПЛ також аналізував питання «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками й виснував: «При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним» (п. 76). У справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» ЄСПЛ звернув увагу, що суди не розглянули, чи можна було розв`язати стверджувану проблему у стосунках між заявником і його донькою за допомогою інших заходів, які б реалізували на практиці гарантії взаємного спілкування батьків і дитини. Приймаючи до уваги викладене вище, суд не може погодитись з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки останній суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з цим, з урахуванням досліджених доказів, які свідчать про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків, що відповідає приписам Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: dismissed