Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за Кредитним договором № 2620070 від 17.01.2021 в розмірі 27028,04 грн та судові витрати у вигляді\~ судового збору у сумі 2422,40 грн, правничої допомоги в сумі 13000,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначило, що 17.01.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2620070 у відповідності до вимог чинного законодавства у електронній формі. 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено Договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором № 2620070 щодо відповідача. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 27028,04 грн, з яких: 6331,85 - тіло кредиту, 20696,19 грн - заборгованість за відсотками, яку і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити з огляду на наступне. Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, позивачем не долучено доказів на підтвердження того, що позивач зареєструвався в ІТС Первинного кредитора, створив в такій системі особистий кабінет, отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею, отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввів одноразовий ідентифікатор в ІТС кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору. Вказує також на те, що належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які матеріали справи не містять.\~ Щодо стягнення відсотків зазначає, що він є військовослужбовцем і на нього поширюється дія ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому він звільнений від сплати відсотків та штрафних санкцій за користування кредитом. Вказує, що статус військовослужбовця ЗСУ підтверджується посвідченням учасника бойових дій. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, де зазначив про те, що факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заяві-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки тощо. Наголошують, що заперечення відповідачем факту укладення договору та отримання кредитних коштів є недоречними, оскільки відповідач тривалий час частково сплачував заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Вказують, що з наданих відповідачем документів вбачається, що він є учасником бойових дій, проте відсутні докази того, що він проходив військову службу та мав статус військовослужбовця на період кредитування. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. В липні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О. Ухвалою судді від 02.07.2025 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/10081/25; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 07.08.2025 на 10:00 год. 14.07.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 15.07.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. 22.07.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив разом з клопотанням про долучення доказів. 22.07.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 07.08.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. 07.08.2025 ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в АТ КБ «Приватбанк» докази щодо зарахування суми кредиту на картку відповідача. Розгляд справи відкладено на 08.10.2025 на 09 год. 00 хв. 12.09.2025 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана інформація. 01.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі з проханням долучити до справи копію витягу з наказу про звільнення за хворобою та копію свідоцтва про хворобу. 01.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. 07.10.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення у справі. Для повного та всебічного розгляду справи суд приймає та приєднує до матеріалів справи\~\~ відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, додаткові пояснення у справі та заперечення на додаткові пояснення у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на положення ст.ст. 211, 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.01.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 2620070 відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 15000,00 грн строком на 180 днів, термін повернення кредиту 16.07.2021. Проценти за користування кредитом складають 8670,01 грн в грошовому виразі та 25,658,54 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 23670,01 гривень (а.с. 34-40). Сторонами погоджено Графік платежів, у якому визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с. 76). Укладаючи вищевказаний Договір відповідач та ТОВ «МІЛОАН» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав договори шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 109). В матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 97-98). В анкеті-заяві на кредит № 2620070 також міститься інформація щодо анкетних даних позичальника, основних умов\~ кредитування та процесів оформлення та розгляду заяви (а.с. 99-100). Також матеріали справи містять Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» в редакції від 29.12.2021 (а.с. 101-108). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем, що підтверджується квитанцією № 1536614111 від 17.01.2021\~ (а.с. 110). Крім того, факт належності відповідачу карти № 5168742731307876 та отримання ним кредитних коштів підтверджується листом\~ АТ КБ «Приватбанк» від 07.09.2025 та випискою за договором № б/н за період з 17.01.2021 по 17.02.2021. Згідно Відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 104032006, наданого первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн, а також здійснював оплату тіла та процентів за кредитом, а ТОВ «МІЛОАН» проводило щоденне нарахування процентів за користування кредитними коштами згідно умов Договору (а.с. 13-17). 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено Договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором № 2620070 щодо відповідача (а.с. 20-30). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 03.12.2021, підтверджує факт переходу від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.31). Відповідно до реєстру боржників та витягу реєстру боржників від 28.12.2021 до Договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 2620070 в сумі 8665,68 грн, з яких: 6331,85 грн заборгованість за тілом кредиту, 2333,83 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 32-33, 41-43). Разом з тим, згідно наданого ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за Договором № 2620070 станом на 12.06.2025 заборгованість відповідача становить 27028,04 грн, з яких: 6331,85 грн - сума виданого кредиту, 2333,83 грн - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 18362,36 грн сума нарахованих відсотків за договором за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 (а.с. 18). Крім того, 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 (а.с. 44-55, 58-67). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 10.03.2023, підтверджує факт переходу від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору відступлення прав вимоги (а.с. 68). Відповідно до Витягу реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору відступлення прав вимоги, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 27028,04 грн, з яких: 6331,85 грн - сума заборгованості за кредитом, 20696,19 грн - сума заборгованості за відсотками. Вказані суми відповідають також наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 19). ІV. Норми права, які застосував суд Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною першою ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову підчас мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Статтю 14 цього Закону доповнено підпунктом 3 пункту 4 частини п`ятнадцятої відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову підчас мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19 зазначено, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників. У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц зроблено правові висновки, що пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Суд робить висновок, що між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] виникли договірні правовідносини у зв`язку з укладенням 17.01.2021 Договору №2620070.\~ [PERSON] ,\~ будучи вільним в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодився, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір було укладено в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] отримав кредитні кошти за кредитним договором і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. 5.2 Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Зокрема, за умовами Договору №2620070, строк кредитування складає 180 днів, остаточний термін (дата) повернення кредиту 16.07.2021. Разом з тим, згідно п. 2.3. пролонгацію кредиту за цим договором не передбачено. Відтак, наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості за Договором №2620070 відповідає умовам договору та строку його дії, заборгованість відповідача становить 8665,68 грн, з яких: 6331,85 грн - тіло кредиту, 2333,83 грн - заборгованість за відсотками. Подальше нарахування відсотків суд вважає таким, що суперечить вимогам законодавства та не відповідає умовам кредитного договору. 5.3 Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] має статус учасника бойових дій відповідно до Посвідчення серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2020 року, копію якого долучено. Згідно відзиву на позовну заяву вважає, що наявні підстави для відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, так як має статус УБД. Суд зазначає, що з урахуванням вищевказаних позицій Верховного суду, з урахуванням наявності лише посвідчення УБД, підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості по процентам на підставі пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не вбачається, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він призваний під час загальної мобілізації та перебував на військовій службі у період нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 5.4 Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за Договором №2620070 у розмірі 8665,68 грн, яка складається з: 6331,85 грн заборгованості за тілом кредиту, 2333,83 грн заборгованості за відсотками. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн підтверджуються матеріалами справи: Договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024; Заявкою на надання юридичної допомоги № 770 від 01.05.2025; Витягом з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с. 85-96). З огляду на викладене, частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 776,66 грн (8665,68/27028,04*2422,40), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4168,03 грн (8665,68/27028,04*13000,00).

Outcome: partial