Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис: [PERSON] , мотивуючи свої вимоги, тим, що 17.07.2013 року між заявником та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають 4 синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також заявник має доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] [INFO] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.01.2025 року по справі №541/4552/24, яке набрало законної сили 25.02.2025 року, шлюб між заявником та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу всі діти проживають із заявником за адресою: [ADDRESS] . Протягом останніх півтора року [PERSON] систематично вчиняє як фізичне, так і психологічне насильство по відношенню до заявника та до дітей, що виражається у нанесенні ударів, переслідуванні, словесних образах, погрозах, приниженнях та залякуваннях, які завдають шкоди їхньому здоров`ю як фізичному, так і психічному. Одного разу [PERSON] в пориві гніву навіть намагався при дітях задушити заявника, схопивши за шию та деякий час стискуючи її, діти в цей час дуже злякалися та плакали. 15.02.2025\~року заявник\~та троє\~дітей -\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] поїхали\~на власному\~автомобілі з\~с.\~Трудолюб Миргородського\~району до\~СПТУ -\~44,\~що знаходиться\~в м.\~Миргород на\~тренування по\~футболу,\~яке розпочалося\~о 09-00\~год.\~Близько 12-\~00\~год.\~до спортзалу\~зайшов [PERSON] \~та підвищеним\~тоном почав\~вимагати вийти\~з ним\~на вулицю,\~на що\~заявник йому\~відповіла категоричною\~відмовою,\~оскільки вони\~не живуть\~разом близько\~1,5\~року.\~Після чого\~останній вийшов\~на вулицю\~та чекав\~заявника біля\~її автомобіля.\~Вийшовши на\~вулицю,\~заявник посадила\~дітей до\~автомобіля і\~збиралася їхати\~додому,\~але її\~колишній чоловік\~ [PERSON] \~підбіг до\~неї та\~однією рукою\~схопив заявник\~за куртку,\~а іншою наніс їй декілька ударів по голові відкритою долонею, обзиваючи при цьому заявника образливими словами. Побачивши це, донька заявника [PERSON] вирішила прийти їй на допомогу та почала виходити із машини, у цей час [PERSON] , тримаючи заявника за верхній одяг однією рукою, також наніс їй декілька ударів відкритою долонею іншої руки по голові та верхній частині тулуба. Незважаючи на це, [PERSON] змогла взяти із бардачка машини належний заявниці газовий балончик та забризкала [PERSON] та себе газом, закриваючись від газу він схопив обома руками заявника і доньку, та заявник почала кликати на допомогу, на її крик підбіг чоловік у військовій формі, очевидно це був батько одного із дітей з футбольної секції, та відштовхнув [PERSON] від них з Альбіною. Після чого заявник з донькою швидко сіли в автомобіль та поїхали до відділу поліції. Дані обставини підтверджуються копією рапорту від 15.02.2025 року, копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.02.2025 року, письмовими поясненнями заявника від 15.02.2025 року, копією довідки про результати розгляду звернення від 27.02.2025 року. 18 березня 2025 року щодо вказаних обставин до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло чотири протоколи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 19.03.2025 року постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області справу № 541/1109/25 провадження № 3/541/448/2025 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також справи № 541/1110/25 провадження № 3/541/449/2025, справу № 541/1111/25 провадження № 3/541/450/2025, справу № 541/1112/25 провадження № 3/541/451/2025 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження, з присвоєнням номеру справи № 541/1110/25 (провадження № 3/541/449/2025). Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.04.2025 року по справі №541/1110/25 [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення із застосуванням от. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.06.2025 по справі №541/1110/25 постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року щодо [PERSON] в частині стягнення судового збору скасовано, звільнено [PERSON] від сплати судового збору на підставі п. 9 ч 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», В іншій частині постанову судді залишено без змін. 26.04.2025 року близько 18 год. 10 хв. заявник під`їхала до магазину «Маркетопт», з заявником в автомобілі були діти: [PERSON] , 17 років, [PERSON] , 11 років та [PERSON] , 7 років, донька сиділа поруч із заявником, а хлопці на задньому сидінні. Заявник побачила колишнього чоловіка, який перекрив їй дорогу, потім підскочив до автомобіля, відкрив задні двері та дав дітям рюкзак. Після цього почав ображати її нецензурною лайкою, погрожувати, на що заявник викликала поліцію. Син заявника [PERSON] дуже злякався та розплакався. Коли приїхала поліція, [PERSON] втік. Працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД № 399239, ВАД № 399327, ВАД № 399238 від 10.05.2025, де дії [PERSON] кваліфіковані старшим дільничним офіцером поліції СДОП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України. Також працівниками поліції було визначено рівень небезпеки вчинення повторного домашнього насильства як середній, що підтверджується копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.04.2025 року. За результатами розгляду справи № 541/1850/25 про адміністративне правопорушення (протокол серії ВАД №399239 від 10.05.2025), суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 13.06.2025 року було винесено постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки працівниками поліції невірно була зазначена правова кваліфікація адміністративного правопорушення, бо колишній чоловік в присутності дітей погрожував заявнику фізичною розправою, а не відносно них. За результатами розгляду справ №541/1852/25, №541/1851/25 про адміністративне правопорушення (протокол серії ВАД №399237 від 10.05.2025, протокол серії ВАД №399238 від 10.05.2025), суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 26.06.2025 року було винесено постанови, якими справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки працівниками поліції в протоколі не було зазначено суті адміністративного правопорушення, як про це зазначено у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто які дії стосовно неповнолітніх дітей були ним вчинені, внаслідок чого була завдана шкода їх психічному здоров`ю. 07.05.2025 року о 22 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знову вчинив домашнє насильство відносно заявника, а саме висловлювався в її сторону образливими словами, внаслідок чого було завдано шкоди її психічному здоров`ю. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 397665 від 28.05.2025 року, де дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. За результатами розгляду справи № 541/2170/25 про адміністративне правопорушення суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 26.06.2025 року було винесено постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки зазначені в протоколі відомості на думку суду не знайшло свого підтвердження. На сьогоднішній день заявник та діти бояться будь-якого спілкування із [PERSON] , повторних спроб застосування як фізичного, так і психологічного насильства з його боку. Вказані вище обставини, на думку заяника, свідчать про систематичне вчинення [PERSON] по відношенню до заявника та дітей домашнього насильства та про необхідність видачі судом обмежувального припису. Враховуючи викладене, [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] та призначено судове засідання. Представника заявника, адвоката Руль М.І. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила заяву задовольнити. Заявниця в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила видати обмежувальний припис, при цьому посилалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Суду також пояснила, що має обґрунтовані хвилювання за своє здоров`я та життя, а також здоров`я та життя дітей, оскільки [PERSON] періодично вчиняє по відношенню до заявниці та дітей домашнє насильство. Крім того, пояснила, що після встановлення графіку побачень батька з дітьми, [PERSON] з липня 2025 року на цьому не наполягав, навіть дитину не привітавав з днем народження. При зустрічах [PERSON] постійно вимагає від заявниці відмовитись від аліментів. Заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи [PERSON] , адвокат Сидоренко Ю.В. заперечував проти заяви про видачу обмежувального припису, та повідомив, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради №432 від 16.07.2025 встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей та встановлено графік побачень батька з дітьми. Крім того, сам факт сварок і непорозумінь між заявницею та заінтересованою особою [PERSON] свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, в зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні. Представник заінтересованої особи Відділ «Служби у справах дітей» Миргородського міської ради, поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України, визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення». Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] спільно проживали однією сім`єю та перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.07.2013 року між заявником та [PERSON] було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області та розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.01.2025 року по справі №541/4552/24, яке набрало законної сили 25.02.2025 року (а.с. 17). Від вказаного шлюбу вони мають 4 синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим 21.09.2018 року Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.05.2018 року Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.07.2023 року Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12, 13, 15, 16). Також заявник має доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.01.2008 року Шахворостівською сільською радою Миргородського району Полтавської області (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що заявниця неодноразово протягом тривалого часу зверталась до органів Національної поліції України щодо дій [PERSON] , що підтверджується відповіддю Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області на адвокатський запит № 139710-2025 від 03.07.2025 року (а.с. 21); копією довідки від 12.05.2025 року про результати розгляду звернення [PERSON] , зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за №4399 від 26.04.2025 року (а.с. 22-23); копією рапорту від 26.04.2025 року (а.с. 24); копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.04.2025 року (а.с. 25-27); копією пояснень [PERSON] від 26.04.2023 року (а.с. 28); копією пояснень [PERSON] від 10.05.2025 року (а.с. 29); копією рапорта поліцейського СРПП Миргородського РВП Лимоня Ю.О. від 26.04.2025 року (а.с. 30); копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.04.2025 року (а.с. 31); копіями протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП складеними працівниками поліції відносно [PERSON] від 10.05.2025 року (а.с. 32-35); копією рапорта Ст. ДОП СДОП ВП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області С. Яркового від 10.05.2025 року (а.с. 36); копіями листів про надання інформації Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області № 85221-2025 від 12.05.2025 року, № 85186-2025 від 12.05.2025 року, № 85222-2025 від 12.05.2025 року (а.с. 37-39); копією довідки від 27.02.2025 про результати розгляду звернення [PERSON] , зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за № 1504 від 15.02.2025 (а.с. 40-41); копією рапорту помічника чергового Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Данилейченка В.О. від 15.02.2025 року (а.с. 42); копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.02.2025 року (а.с. 43-44); копією пояснень [PERSON] від 15.02.2025 року (а.с. 45-46); копією пояснень [PERSON] від 04.03.2025 року (а.с. 47-48); копіями протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП складеними працівниками поліції відносно [PERSON] від 04.03.2025 року (а.с. 49-52); копією листа Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про надання відповіді на звернення [PERSON] № 43501-2025 від 07.03.2025 року (а.с. 53); копією довідки від 04.06.2025 про результати розгляду звернення [PERSON] , зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за № 4830 від 07.05.2025 (а.с. 54-55); копією рапорту помічника чергового Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Данилейченка В.О. від 07.05.2025 року (а.с. 56); копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.05.2025 року (а.с. 57-58); копією пояснень [PERSON] від 07.05.2025 року (а.с. 59); копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 07.05.2025 року (а.с. 60); копією протоколу про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП складеним працівниками поліції відносно [PERSON] від 08.05.2025 року (а.с. 61); копією листа Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про надання відповіді на звернення [PERSON] № 100110-2025 від 04.06.2025 року (а.с. 62). Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02.04.2025 року по справі №541/1110/25 [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення із застосуванням от. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок. Відповідно до змісту вказаної постанови,\~15.02.2025 близько 12 години 00 хвилин, [PERSON] , перебуваючи поблизу ПТУ №44 по вул. Козацькій в м. Миргород, Полтавської області, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини - [PERSON] , а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні образ нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того,\~15.02.2025\~близько 12\~години 00\~хвилин,\~ [PERSON] , перебуваючи поблизу\~ПТУ №44\~по вул.\~Козацькій в\~м.\~Миргород,\~Полтавської області, вчинив в присутності неповнолітньої [PERSON] , та малолітніх [PERSON] та [PERSON] відносно колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні образ нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] , неповнолітній падчерці [PERSON] 2008 року народження та малолітнім синам [PERSON] 2013 року народження, [PERSON] 2017 року народження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.06.2025 року по справі №541/1110/25 постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року щодо [PERSON] в частині стягнення судового збору скасовано, звільнено [PERSON] від сплати судового збору на підставі п. 9 ч 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в іншій частині постанову судді залишено без змін. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19). Крім того, слід зауважити, що дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявницею надано належні та достатні докази, які дозволяють суду встановити, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно [PERSON] та дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є високою, а побоювання останньої щодо особистої безпеки та безпеки дітей виправданими. Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, для недопущення повторних випадків домашнього насильства, а також, оцінивши існуючі ризики, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на три місяці.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК Українирішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. З огляду на вищезазначене,

Outcome: partial