Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що її донька [PERSON] , 07 травня 2011 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , в якому у них народилися троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Зазначає, що у грудні 2021 року батько дітей виїхав за межі України та у січні 2022 року за ним виїхала і мати дітей. З того часу батьки самоусунулися від виховання дітей, не спілкуються з ними, не надають матеріального утримання, не піклуються про дітей та не надають їм батьківської уваги та турботи. Таким чином з січня 2021 року і по даний час відповідачі умисне ухиляються від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків полягає у тому, що вони не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, жодного разу не відвідали їх, не спілкуються з ними, не телефонують, не проявляє батьківської турботи, а також зовсім не цікавиться станом здоров`я дітей. Більше того, батьки матеріально не допомагають своїм дітям. Таким чином відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками. У зв`язку з вище описаним позивачка змушена звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав щодо дітей, та в подальшому призначення її опікуном, оскільки батьки дітей відсутні та не з`являються дома. У багатьох випадках для виготовлення документів для дітей, отримання соціальної допомоги, наданні дозволу на участь у змаганнях необхідна згода когось із батьків або відповідно опікуна, яку позивачка може надати тільки після призначення її опікуном. Враховуючи, що позивачка фактично не має змоги на даний час надати певну згоду та оформити певні документи діти фактично є обмеженими у своїх правах та позбавлені деяких матеріальних благ. Тому позивачка просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з вказаних підстав підтримали. Пояснили, що онуки перебувають на вихованні та утриманні [PERSON] , вона піклується про їхнє моральне та фізичне здоров`я матеріальне благополуччя. Батьки дітей більше чотирьох років тому припинили спілкуватися з дітьми та не приймають жодної участі у спілкування та вихованні, їхнє місце перебування не відоме. Відповідачі будучи належно повідомлені про дату та час розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] (а.с. 10). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] 07.05.2011 року уклала шлюб з [PERSON] у зв`язку з чим її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). У даному шлюбі у відповідачів народилося троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12-14). З витягів з реєстру територіальної громади вбачається що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] разом зі своєю бабцею (а.с. 9, 15-17). За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. В своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно із долученими до матеріалів справи медичними довідками директора КНП КМР «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 грудня 2024 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають під медичним спостереженням лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 [PERSON] , відповідно до укладеної декларації про вибір лікаря. За інформацією лікаря-педіатра діти звертались за медичною допомогою з грудня 2021 року по даний час у супроводі бабусі [PERSON] (а.с. 18-20). Згідно із довідками заступника директора Коломийського ліцею №5 ім. Т.Г. Шевченка, від 21 листопада 2024 [PERSON] навчається у 8-Б класі, Слободян Христина у 6-А класі та [PERSON] у 4В класі вказаного навчального закладу (а.с. 21-23). Відповідно до характеристик дітей, наданих директором навчального закладу та класних керівників, діти виховуються в багатодітній сім`ї, батьки навчанням і поведінкою дітей не цікавляться, не відвідують батьківські збори, не співпрацюють з класними керівниками. Вказані обов`язки виконує бабуся [PERSON] , яка приймає активну участь у житті дітей (а.с. 24-26). Згідно із довідкою головного центу обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України Слободян Арсен 29 грудня 221 року, а [PERSON] 15 січня 2022 року виїхали за межі України перетнувши пункт пропуску Рава-Руська (а.с. 132). Згідно висновку, затвердженого наказом Органу опіки та піклування Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 05 серпня 2025 року № 72 о/п «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», визначено, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно до\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Однак, всупереч цьому, відповідачі ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей, зовсім не дбають про їхній фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклуються станом здоров`я. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] який є сусідом сім`ї вказав суду, що знайомий із сім`єю близько десяти років, йому відомо що позивачка сама виховує дітей. Відповідачів не бачив з кінця 2021 року, знає що вони виїхали за кордон. Зазначив що навіть коли батьки дітей були вдома, бабуся все одно більше піклувалася про дітей та займалася ними. Натомість батьки вели вільний спосіб життя. Свідок [PERSON] , який приходиться братом позивачки, а відповідачка [PERSON] приходиться йому племінницею, яку він не бачив кілька років. Відповідачі з дітьми не спілкуються, не забезпечують їх матеріально. Коли відповідачі перебували вдома вони не піклувалися про дітей належним чином. В судовому засіданні старший син відповідачів [PERSON] вказав, що батьки з ними не проживають та не спілкуються, про них піклується бабуся. Він розуміє, що таке позбавлення батьківських прав і вказує, що батьки заслуговують на те, щоб бути позбавленими цих прав, бо вони їх покинули і піклуються про них. Це ж підтвердили і молодші діти, які вказали, що давно не бачили і не спілкувались з батьками, бо ті не виходять на зв`язок. Суд звернув увагу на скільки це болюче питання для дітей і у них навертаються сльози на очі коли мова заходить про їх батьків. На думку суду вказані докази дають підстави вважати, що відповідачі нехтують батьківськими обов`язками щодо спілкування з дітьми, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажають брати участі у їхньому вихованні та не дбають про фізичний і духовний розвиток. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагаються підтримувати зв`язки з дітьми, хоча таку можливість мають, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить їм перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей, оскільки відповідно до п.2 ч.1\~ст.164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. В судовому засіданні доведено, що відповідачі не виконують належним чином батьківські обов`язки відносно неповнолітніх дітей, нехтують ними, та не забезпечують дітей належною увагою, вихованням, матеріальним забезпеченням та фізичним і духовним розвитком. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, оцінюються судом як умисне ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. На підставі наведеного та\~

Outcome: approved