Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] , яка діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги, звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2010. Дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне життя у позивача та відповідачки [PERSON] не склалось через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2014 року, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Фактично шлюб носить формальний характер, сім`я розпалась остаточно. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, примирення неможливе. Оскільки відповідачка відмовилась з`явитись до органів РАЦС України для розірвання шлюбу, позивач змушений звернутись до суду. На підставі зазначеного, просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 04.09.2025 відкрито провадження в справі, постановлено справу розглядати в порядку прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. 09.09.2025 від представника позивача адвоката Білоконевої А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій зазначено, що сторона позивача наполягає на задоволені позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі , просила шлюб між нею та позивачем розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 серпня 2010 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №612, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 20.09.2022 серії [NUMBER] . Спільне життя між сторонами не склалося, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. У рекомендаціях Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом це норми ст. ст. 27, 28 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є громадянкою України, на час розірвання шлюбу вона постійно зареєстрована та проживає на території України як внутрішньо-переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом про надання інформації Департаменту соціального захисту населення Управління підтримки внутрішньо переміщених осіб та господарського забезпечення від 29.08.2025 №01.01-09/5084. Отже, розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, у відповідності до ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред`явлення одним з подружжя позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1121,20 гривень за подання позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Крім того, за змістом позовної заяви позивач просить судові витрати покласти на нього, інші 50% від його розміру слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved