Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕД ВІЛС» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. У обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.04.2015 р. він був прийнятий на посаду охоронця ССНП в смт. Клевань ТОВ «ГЕД ВІЛС» згідно з наказом № 20 від 31.03.2015 року. Згідно з наказом ТОВ «ГЕД ВІЛС» №3-к від 12.12.2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача звільнено із займаної посади. За час роботи [PERSON] отримував мінімальний розмір заробітної плати. Остання заробітна плата, яку отримав Позивач у ТОВ «ГЕД ВІЛС», була виплачена йому в липні 2023 року у розмірі 1350,00 грн. Із серпня 2023 року по дату звільнення 12.12.2024 року роботодавцем виплата заробітної плати не проводилась взагалі. Позивач зазначає, що не сплаченими відповідачем залишилися кошти в сумі 127422,73 грн. невиплаченої заробітної плати та 37284,88 грн. компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку. Адвокатом Удовиченко О.Ю. було подано адвокатський запит від 04.02.2025 р. № 1 до ТОВ «ГЕД В1ЛС» з вимогою надати належним чином завірену копію наказу ТОВ «ГЕД ВІЛС» №20 від 31.03.2015 року про прийняття на посаду охоронця ССНП смт. Клевань [PERSON] ; довідку про заробітну плату [PERSON] з 01.07.2023 року по 12 грудня 2024 року із зазначенням складових заробітної плати; інформацію про використані [PERSON] оплачувані відпустки; інформацію про залишок невикористаних [PERSON] оплачуваних відпусток. Вказаний адвокатський запит було направлено рекомендованим листом №3301800044678 від 04.02.2025 року. Даний лист повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Виходячи з викладеного, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕД ВІЛС» на користь [PERSON] 127422,73 грн. невиплаченої заробітної плати, 37284,88 гри. компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Судові витрати у справі позивач просив покласти на відповідача. Ухвалою суду від 14.03.2025 р. відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 20.05.2025 р. від ТОВ «ГЕД ВІЛС» витребовувалися докази: - належним чином завірену копію наказу ТОВ «ГЕД ВІЛС» №20 від 31.03.2015 року про прийняття [PERSON] на посаду охоронця ССНП смт. Клевань; - довідку про заробітну плату [PERSON] з 01.07.2023 року по 12 грудня 2024 року із зазначенням складових заробітної плати; - інформацію про використані [PERSON] оплачувані відпустки; - інформацію про залишок невикористаних [PERSON] оплачуваних відпусток. Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕД ВІЛС» витребовуваних у них доказів на вимогу суду надано не було. Тією ж ухвалою суду від 20.05.2025 від АТ «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» витребувано як доказ - виписку по рахунку, відкритому в AT «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2023 по дату закриття рахунку. Також згаданою ухвалою суду від 20.05.2025 р. було оголошено перерву у судовому засіданні до 14:00 07 липня 2025 року. Ухвалою суду 07.07.2025 р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Удовиченко О. Ю. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідоми, відзив до суду не подано. До суду повернулася поштова кореспонденція, надіслана за місцем знаходження відповідача з відмітками про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою" та «за закінченням зберігання». Також \~відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо невиплаченої заробітної плати Судом встановлено, що відповідно до Наказу ТОВ «ГЕД ВІЛС» від № 20 від 31.03.2015 року позивач [PERSON] прийнятий на посаду на посаду охоронця ССНП в смт. Клевань з 01.04.2015. Наказом ТОВ «ГЕД ВІЛС» №3-к від 12.12.2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача було звільнено з посади охоронця ССНП в смт. Клевань за згодою сторін. За період роботи з 01.04.2015 р. по липень 2023 року йому виплачувалася заробітна плата у розмірі, встановленому законом для мінімальної заробітної плати. За період із серпня 2023 року по дату звільнення 12.12.2024 року позивач заробітної плати не отримував, хоча протягом усього зазначеного часу виконував свої посадові обов`язки охоронця ССНП в смт. Клевань. Відповідно до довідки, наданої АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» від 18.06.2025 р. за вих. № 560БТ на виконання ухвали суду від 20.05.2025 р., на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у зазначеному банку було відкрито рахунок № [NUMBER] . Як вбачається із повідомлення банку та додатків до нього, яким було надано інформацію про рух коштів на рахунку за період з 01.01.2023 р. по 24.10.2023 р., зарахування заробітної плати на рахунок [PERSON] після липня 2023 р. не проводилося. Таким чином, невиплачена заробітна плата [PERSON] за період з липня 2023 року по дату звільнення 12.12.2024 р. складає: 5350,00 грн (заробітна плата за липень 2023 року) з урахуванням того, що позивачеві було виплачено аванс у розмірі 1350,00 грн; 33500,00 грн. (заробітна плата за серпень-грудень 2023 року); 21300,00 грн. (заробітна плата за січень-березень 2024 року); 64000,00 грн. (заробітна плата за квітень-листопад 2024 року); 3272,73 грн. (заробітна плата за 9 робочих днів грудня 2024 року). Загальна сума невиплаченої заробітної плати [PERSON] становить 127422,73 грн. Згідно зі ст. ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 29.01.2008 № 2-рп/2008, право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною першою статті 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та частиною першою статті 94\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 ст. 15, Закону України «Про оплату праці», частиною 5 ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншими уповноваженими на представництво трудовим договором органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Зі змісту цитованих статей КЗпП України випливає, що тягар доказування факту відсутності заборгованості з боку роботодавця в частині виплат всіх сум, належних працівнику, в день його звільнення, несе роботодавець. Відповідачем, який виступає роботодавцем у спірних правовідносинах, факт невиплати заробітної плати [PERSON] за період з серпня 2023 р. по дату звільнення 12.12.2024 не заперечувався, документи на спростування цього твердження не надавались. Щодо невиплаченої компенсації за невикористану відпустку Окрім того, позивачем заявлено про невикористані 144 дні основної щорічної відпустки: - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2015-31.03.2016 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2016-31.03.2017 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2017-31.03.2018 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2019-31.03.2020 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2021-31.03.2022 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2022-31.03.2023 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки; - \~ \~ \~ \~за період роботи 01.04.2023-31.12.2023 18 календарних днів невикористаної щорічної відпустки; - за період роботи 01.01.2024-12.12.2024 23 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідачем факт невикористання позивачем вказаних днів відпустки не заперечувався, документи на спростування твердження щодо невикористання зазначених днів відпустки позивачем або виплату йому компенсації не надавались. Щодо розміру невиплаченої компенсації за невикористану відпустку та визначення розміру середньоденного заробітку для проведення відповідного розрахунку, суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника згідно з частиною 1\~статті 27 Закону України "Про оплату праці"\~визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Виходячи з положень\~Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100\~для розрахунку середнього заробітку виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Середньоденна заробітна плата позивача за 2023 рік складає 220, 27 грн (6700*12:365), тому розмір невиплаченої компенсації за невикористану основну щорічну відпустку складає 31718,88 грн (220,27*144). Середньоденна заробітна плата позивача за 2024 рік складає 242,00 грн (7100 х 3 + 8000 х 8 + 3272,73) : 365), тому розмір невиплаченої компенсації за невикористану основну щорічну відпустку складає 5566,00 грн (242,00*23). Загалом розмір\~невиплаченої компенсації\~заневикористану основну щорічну відпустку, яка мала б бути виплачена позивачеві в день його звільнення відповідно до ст. 116 КЗпП України, складає 37284,88 грн. Щодо компенсації за затримку розрахунку при звільненні Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює\~стаття 117 КЗпП України. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачеві сум мала бути здійснена відповідачем саме в день звільнення [PERSON] . Оскільки відповідачем було порушено трудові права позивача щодо виплати належних йому при звільненні сум, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованою. У постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі№ 810/1549/17, від 31 березня 2020 року в справі № 808/2122/18, від 06 червня 2018 року в справі № 823/254/16, від 09 грудня 2020 року в справі № 754/3378/18 зазначено, що суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) га є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач просив стягнути середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, але не більше ніж за 6 місяців, в сумі 47271,90 грн. Розрахунок суми проведено з урахуванням того, що кількість робочих днів в жовтні 23 дні, в листопаді 21 день, разом 44 робочих дні. Заробітна плата складала в жовтні 8000,00 та у листопаді 8000,00. Середньоденна заробітна плата складає 363,63 грн (8000 + 8000) : 44 = 363,63). Кількість робочих днів з наступного дня після дати звільнення 12.12.2024 р. по 12.06.2025 р. (6 місяців від дня звільнення) 130 днів. Відповідно, середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні складає 47271,90 грн (363,63 * 130 = 47271,90 грн). Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211, 20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved