Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 25.01.2024 [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 99.00% на рік. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, внаслідок чого станом на 21.04.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 33896,24 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за кредитом, 16596,74 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2299,5 грн. - заборгованість за пенею. Тому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 33896,24 грн за кредитним договором №ABH0CT155101706195408804 від 25.01.2024 та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (надіслання судового виклику, у тому числі смс-повідомлення, на ел. пош. [INFO] та розміщення оголошення на сайті Судова влада України), причини неявки суду не повідомив, клопотань, відзив на позовну заяву не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №ABH0CT155101706195408804 від 25.01.2024, відповідач [PERSON] звернувся до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень, строком на 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 99,00 % річних. Відповідно до меморіального ордеру №TR.34977292.145128.65455 від 25.01.2024 року [PERSON] перераховано кредитні кошти в розмірі 15000 грн. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою, у [PERSON] за кредитним договором № ABH0CT155101706195408804 станом на 21.04.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 33896,24 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за кредитом, 16596,74 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2299,5 грн. - заборгованість за пенею. Доказів, які б спростовували зазначений розрахунок, та які б підтверджували сплату боргу за кредитним договором, суду не надано. Отже між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому при вирішенні вказаного спору суд керувався нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже ураховуючи те, що відповідач належним чином не виконує обов`язки за договором, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості або про сплату боргу, вимога позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 33896,24 грн (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто шість гривень 24 копійки) за кредитним договором №ABH0CT155101706195408804 від 25.01.2024 підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення №6005315485133 від 21.04.2025, позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідачки суму судових витрат у вказаному розмірі. Ураховуючи викладене, на підставі ст. 526, 527, 610-612, 627-629, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: approved