Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.06.2023 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 296 000,00 грн на строк до 29.06.2024 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач того ж дня видав позивачу відповідну розписку. На виконання умов договору відповідач частково повернув позивачу суму позики, зокрема, в розмірі 76 000 грн, що позивач визнає та підтверджує. Решту коштів, а саме 220 000 грн. відповідач і дотепер не повернув, від зустрічей з позивачем ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 220 000,00 грн заборгованості за договором позики від 29.06.2023 року. Стягнути на користь позивача судові витрати. Ухвалою від 14.02.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 06.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні, проти заочного рішення не заперечував. В останнє судове засідання позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представник позивача, позов підтримав, просив його задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.06.2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який викладений у формі розписки. Згідно договору позивач надав відповідачеві у борг грошові кошти у розмірі 296 000,00 гривень строком до 29.06.2024 року. Відповідач взяв на себе обов`язок повернути грошові кошти частинами, починаючи з 29.08.2023 року, у фіксованому розмірі 25000,00 грн у місяць. Оригінал розписки оглянуто судом у судовому засіданні, розписка міститься в матеріалах справи. На виконання умов договору відповідач частково повернув позивачу суму позики, зокрема, в розмірі 76 000 грн, що підтверджується стороною позивача. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження №61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)». Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України). Разом з цим, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговою розпискою від 29.06.2023 року, яка знаходиться у позивача. Наявність оригіналу боргової розписки у [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за договором позики від 29.06.2023 року позивачу повністю не повернуті, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання свого обов`язку боржником. Відповідач не надав суду доказів на спростування факту укладення договору позики, доказів виконання зобов`язання чи додаткових договірних відносин щодо зміни строку повернення позики. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 200 грн за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved