Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Адвокат Петрина С.М. в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування\~вимог посилаються\~на те,\~що\~21 січня 2024 року о 18 год 55 хв [PERSON] , на 11км+700м а/м автодороги М-10 Львів-Краковець, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz GLS 450», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 09.04.2024 у справі №944/425/24, відповідача [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу. Згідно Звіту № 427/24 про оцінку автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] без ПДВ складає 353023,91 гривень. Моторно-транспортне страхове бюро України визнало дану подію страховим випадком і виплатило [PERSON] страхове відшкодування (регресну виплату) в розмірі 160000,00 грн. Отже, 353023,91 грн 160000,00 грн = 193023,91 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 193023,91 грн і саме її зобов`язаний відшкодувати [PERSON] . Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Також просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. На підставі\~ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5\~ст.268 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.09.2025, є дата складення повного судового рішення\~01.10.2025. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено що автомобіль марки «Mercedes-Benz GLS 450» д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить позивачу [PERSON] . \~\~Постановою судді Яворівського\~районного суду Львівської області від 09.04.2024 [PERSON] визнано винуватим\~у\~вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого\~ст.124\~КУпАП.\~Постанова набрала законної сили 20.04.2025. Справа № 944/425/24. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz GLS 450» д.н.з. [NUMBER] (потерпілого у ДТП) була застрахована Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213426498 у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНГО» В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. [NUMBER] (винуватця ДТП - [PERSON] ) на момент ДТП (21 січня 2024 року) не була застрахована Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] звернувся до Моторно транспортного страхового бюро України (МТСБУ) з Повідомленням про дорожньо транспортну пригоду та Заявою на виплату страхового відшкодування. З наданих до суду документів встановлено, що вартість відновлювального ремонту належного [PERSON] транспортного засобу (роботи та складові частини) складає 353023,91 гривень. Моторно-транспортне страхове бюро України визнало дану подію страховим випадком і виплатило [PERSON] страхове відшкодування (регресну виплату) в розмірі 160000,00 грн. Отже, 353023,91 грн 160000,00 грн = 193023, 91 грн Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 193023,91 грн. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування вказаного розміру страхового відшкодування. Відповідно до положень ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правовідносини, що виникли між сторонами є деліктними, та регулюються ст.1166,\~1167,\~1192 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає вину відповідача [PERSON] у ДТП доведеною, оскільки він допустив порушення вимог ПДР України, що перебували у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджено постановою суду. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187\~ЦК\~України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, у відповідності до вимог до\~статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2\~статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст.\~76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тому враховуючи викладене, сума збитку, визначена експертом при дослідженні автомобіля позивача, підлягає стягненню з відповідача, як винної в ДТП особи, на користь позивача. Суд розглядає позов в межах заявлених вимог, тому, оскільки позивачем була зазначена сума збитків на ремонт авто 193023 грн 91 коп., та під час розгляду справи заяв про збільшення позовних вимог від нього не надходило, вважає, що саме ця сума підлягає стягненню. Враховуючи викладене, суд вважає, що спричинені матеріальні збитки, підглядає стягненню на користь позивача у повному обсязі з [PERSON] , оскільки збитки спричиненні з вини останнього, через порушення ним ПДР України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги № 2Б/0191 від 25.03.2025; додаток №2 до договору про надання професійної правничої допомоги від 25.03.2025. Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі №873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, їх необхідністю для постановлення судового рішення, написання позовної заяви здійснено на стандартному бланку у аналогічний категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відносно стягнення судових витрат, враховуючи те, що позов задоволено частково, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, із відповідача в користь позивача, слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1930,24 гривень.

Outcome: approved