Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У червні 2025 року ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в особі директора Сердійчук Я.Я., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 11.12.2021 року між [PERSON] та ТЗОВ «Мілоан» було укладено договір №4965553. Відповідно до п.1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах визначених договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін. Відповідно до п.1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. Пунктом 1.5.2. договору визначено, що проценти за користування кредитом 1875 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Представник позивача вказує, що 26.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024. Відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Мілоан», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторину ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] за договором №4965553 від 11.12.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №4965553 від 11.12.2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Факторинг Партнерс» складає 18375,00 грн., що склається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12875,00 грн. та заборгованість за комісіями 500,00 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №4965553 від 11.12.2021 у розмірі 18375,00 гривень. Також позивач просить суд вирішити питання розподілу судових витрат, а саме сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень\~ та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином, як шляхом надсилання поштового відправлення на адресу зазначену в матеріалах справи. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подав. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11.12.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Мілоан» було укладено договір №4965553. Відповідно до п.1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах визначених договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін. Відповідно до п.1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. Пунктом 1.5.2. договору визначено, що проценти за користування кредитом 1875 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 26.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024. Відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Мілоан», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторину ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] за договором №4965553 від 11.12.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №4965553 від 11.12.2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Факторинг Партнерс» складає 18375,00 грн., що склається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12875,00 грн. та заборгованість за комісіями 500,00 грн.. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Кредитним договором відповідачем не виконані. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (кредит). Згідно частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.628 ч. 2 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору про надання кредиту, тому права позивача підлягають захисту. Таким чином, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТзОВ "Сучасний Факторинг" заборгованість за договором №4965553 від 11.12.2021 року в розмірі 18375,00 гривень. Що стосується судових витрат та витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із [PERSON] судових витрат в розмірі 2422,40 гривень, пов`язаних зі сплатою судового збору, які документально підтверджені. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000, 00 гривень. До матеріалів справи позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року, заявка на надання юридичної допомоги від 01 липня 2025 року, витяг з Акту №11 надання юридичної допомоги від 30 травня 2024 року. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу, зокрема послуги адвоката, як надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу вартістю 9000,00 гривень є завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та не були складними. Витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними. Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинен становити 6500,00 гривень.

Outcome: partial