Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У липні 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов, у якому позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь через виконавчий комітет Миколаївської міської ради шкоду у розмірі виплаченого відшкодування [PERSON] в сумі 175 000,00 грн моральної шкоди; стягнути з відповідачів на свою користь через виконавчий комітет Миколаївської міської ради сплачений судовий збір за подання позовної заяви. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2017 року у справі №490/2942/17 стягнуто на користь\~ [PERSON] з Міського пологового будинку\~ № 1\~ компенсацію\~ моральної шкоди у сумі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) грн. Кошти у розмірі 175\~000,00 грн були списані на користь [PERSON] з реєстраційного рахунку Міського пологового будинку №1. Однак станом на момент подання позовної заяви Міським пологовим будинком №1 не пред`явлено регресні вимоги до відповідачів, (працівників пологового будинку №1 причинно-наслідковий зв`язок дій яких призвів до виникнення шкоди), у зв`язку із чим Миколаївська міська рада, як засновник даного підприємства звертається з відповідним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03\~серпня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до розгляду по суті. Заочним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (р/р 35411001027733, ЄДРПОУ 04056612, ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013) шкоди у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. Також цим рішенням вирішено питання про розподіл судових витрат. Надалі ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2024 року задоволено заяву скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2024 року та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження до розгляду по суті. Від відповідача [PERSON] 02 грудня 2024 року до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності та відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вказує на те, що у цьому випадку слід застосовувати строк позовної давності в 1 рік, що передбачено статтею 233 КЗпП України. Також відповідач вказав на те, що Миколаївська міська рада у цій справі не є належним позивачем у справі, оскільки КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1» є самостійною юридичною особою. На думку [PERSON] він не є належним відповідачем у цій справі, оскільки рішення у справі № 490/29442/17 підтверджує вину пологового будинку, як юридичної особи. Крім того, звернув увагу на те, що вина усіх осіб має бути розмежована та визначено обов`язок сплачувати кошти у рівних частинах. Від представника позивача 03 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від представника позивача 06 січня 2025 року до суду надійшли заперечення на клопотання (заяву), в якому він просить відмовити у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності. Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2025 року задоволено клопотання представника [PERSON] та витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про наявність актових записів про смерть [PERSON] та [PERSON] . Від представника [PERSON] 20 травня 2025 року надійшли пояснення у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання з`явилися сторони у справі. Представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Представник [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2017 року у справі №490/2942/17 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Міського пологового будинку № 1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 175\~000 грн 00 коп. Це рішення набрало законної сили 26 січня 2018 року. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи № 490/2942/17 судом встановлено, що лікування [PERSON] на момент її смерті здійснювали лікарі: головний лікар [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які перебували у трудових відносинах з Миколаївським міським пологовим будинком № 1. Ці обставини відповідно до приписів частини четвертою статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі. На виконання цього рішення, Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 490/2942/17 від 16 березня 2018 року про стягнення на користь\~ [PERSON] , в інтересах якого діє як законний представник [PERSON] , з Міського пологового будинку\~ №1\~ компенсацію\~ моральної шкоди у сумі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) грн. З виписки по рахунках від 23 липня 2018 року слідує, що 20 липня 2018 року здійснено перерахунок грошових коштів у розмірі 175\~000,00 грн за моральну шкоду, вик. Лист від 16 березня 2018 року по справі №490/9242/17 на [PERSON] , що також підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунку боржника (а.с.9). Вирішуючи питання щодо обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України). За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша\~статті 1191 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. У порядку цивільного судочинства суд вправі зобов`язати цих осіб відшкодувати шкоду солідарно, якщо при постановленні обвинувального вироку цивільний позов був залишений без розгляду або коли вирок в частині цивільного позову скасовано і справа в цій частині направлена на новий розгляд в порядку цивільного судочинства (постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»). Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (частина 4 статті 136 КЗпП України). Згідно з Статутом Міського пологового будинку №1, затвердженого розпорядженням Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 10.04.2017 №126-р, вказаний заклад створений Миколаївською міською радою. Він заснований на комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва. Пологовий будинок є бюджетним закладом, який фінансується з міського бюджету. Майно закладу є комунальною власністю територіальної громади міста Миколаєва, закріплюється за ним на праві оперативного управління. Відчуження, списання та передача закладом майна здійснюється за погодженням із власником або уповноваженим ним органом. Відповідно до Статуту КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1», затвердженого рішенням міської ради від 06 червня 2019 р. №51/413, підприємство створене в результаті реорганізації шляхом перетворення пологового будинку №1 у комунальне некомерційне підприємство. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків пологового будинку №1. Підприємство створене на базі майна територіальної громади міста Миколаєва. Засновником, власником підприємства є територіальна громада міста Миколаєва, від імені якої виступає Миколаївська міська рада. Підприємство є підзвітним та підконтрольним засновнику. Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що у Миколаївської міської ради як засновника і власника\~КНП «Пологовий будинок №1»\~були наявні підстави для звернення до відповідачів з регресними вимогами щодо відшкодування шкоди у солідарному порядку, оскільки з бюджетних коштів територіальної громади міста Миколаєва [PERSON] було сплачено моральну шкоду у сумі 175\~000,00 грн, яка була спричинена спільними\~діями відповідачів, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Посилання відповідача [PERSON] на те, що\~Миколаївська міська рада є неналежним позивачем у справі, яким повинно бути\~КНП «Пологовий будинок №1»,\~колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначалося вище рада є засновником і власником цього підприємства, а тому могла виступати у статусі позивача, враховуючи відшкодування шкоди саме з бюджетних коштів громади, а також вона в силу вимог ч.4 ст.136 КЗпП України повинна була подати позов з регресними вимогами, бо на час його подання\~ [PERSON] очолював\~КНП «Пологовий будинок №1». Що стосується тверджень відповідача про недоведеність його вини, то вказане є безпідставним, бо матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно з вимогами частин 4, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги\~Миколаївської міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Він має відшкодувати Миколаївській міській раді через виконавчий комітет Миколаївської міської ради шкоду у розмірі 175\~000,00 грн солідарно з [PERSON] . Що стосується відповідача [PERSON] та [PERSON] , то провадження щодо них закрито ухвалою суду у зв`язку з їх смертю. Такі ж висновки викладені Миколаївським апеляційним судом у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №490/9154/19. Щодо строку позовної давності, то суд зазначає таке. Звертаючись із цим позовом, позивач Миколаївська міська рада, вказує на те, що кошти, сплачені за рішенням суду на користь [PERSON] як компенсація моральної шкоди мають бути у порядку регресу (зворотної вимоги) відшкодовані відповідачами. Відтак до цих позовних вимог застосовується строк позовної давності строком у три роки. Таких строк позовної давності слід обраховувати з дня відшкодування позивачем коштів на користь [PERSON] , тобто 20 липня 2018 року. З цим позовом Миколаївська міська рада звернулася до суду 27 липня 2021 року під час карантинний обмежень (на час якого перебіг строку позовної давності було зупинено). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цими позовними вимогами. Суд відхиляє посилання відповідачів на необхідність застосування строк звернення до суду із цим позовом, передбаченого статтею 233 КУПАП (один рік), оскільки заявлені вимоги не є вимогами про стягнення шкоди роботодавцем із працівника в розумінні означеної норми. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідачів у солідарному порядку 175\~000 грн 00 коп. на користь Миколаївської міської ради. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 1\~312 грн 50 коп. з кожного.

Outcome: approved