Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що отримала у спадщину від своєї матері [PERSON] грошові кошти на рахунках, відкритих в AT КБ «ПриватБанк». Спадщина, на яку було видано свідоцтво про право на спадщину, складалася з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в Степногірському відділенні Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої Степногірським відділенням Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 лютого 2012 року за № -2. Після отримання спадщини грошові кошти на особових рахунках: - № [NUMBER] (відкрито 19.05.2011 року в Степногірському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») на суму 9 500 дол. США); - № [NUMBER] (відкрито 08.11.2010 року в Степногірському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») на суму 1 500,00 грн залишилися у відповідача для належного зберігання. Вказує, що у зв`язку з терміновою необхідністю у грошових коштах для оздоровлення та лікування вона звернутися до відповідача з заявою про видачу грошових коштів, які залишила в банківській установі після отримання нею спадщини у 2012 році. Проте, на її вимогу відповідач послався на те, що грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину їй були виплачені 13.03.2012 року у розмірі 9 605, 67 дол. США та 15.03.2012 року у розмірі 1 658,93 грн. Зазначає, що вказані кошти не отримувала і відповідач не надав їй копії заяви, в якій вона просила повернути їй кошти в 2012 році, та квитанції, на підставі яких ці кошти вона отримала. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках: № [NUMBER] в розмірі 9 605,67 дол. США, № [NUMBER] у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я померлої [PERSON] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01.12.2020 року справу за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. В уточненій позовній заяві від 06.02.2021 року [PERSON] просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках: № [NUMBER] в розмірі 9 605,67 дол. США, що відповідно до облікової ставки НБУ станом на 20.11.2020 року складало 271 420,34 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) у цивільній справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.03.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 25.03.2021 року, знято з розгляду та призначено на 10.05.2021 року. 06.04.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі через його недоведеність та необґрунтованість. Зазначав, що на звернення позивачки 13.03.2012 року банк виплатив всі кошти за договорами через касу Степногірського відділення АТ КБ «ПриватБанк». 26.04.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав позов та просить задовольнити його в повному обсязі. У зв`язку із помилковим призначенням судового засідання на вихідний день судове засідання, призначене на 10.05.2021 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 28.05.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року відкладено розгляд справи на 29.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2021 року відкладено розгляд справи на 09.09.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року відкладено розгляд справи на 08.12.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року відкладено розгляд справи на 15.02.2022 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 15.02.2022 року, знято з розгляду та призначено на 19.08.2022 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці судове засідання, призначене на 19.08.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 14.11.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи № 311/3719/20 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено. Вирішено розглядати вказану цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 22.03.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів у даній цивільній справі задоволено частково. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року клопотання представника позивача про виправлення описок в ухвалах Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 311/3719/20 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено. Виправлено описки в текстах ухвал Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2021 року, від 10.02.2021 року, від 11.03.2021 року у даній цивільній справі, а саме: прізвище з невірно зазначеного « [PERSON] » на вірне « [PERSON] ». Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року відкладено підготовче засідання на 01.06.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року відкладено підготовче засідання на 12.09.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року відкладено підготовче засідання на 14.12.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів у даній цивільній справі задоволено частково та у зв`язку з задоволенням клопотання про витребування доказів протокольноюм ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року відкладено підготовче засідання на 25.03.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2024 року відкладено підготовче засідання на 05.06.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення експертизи та витребування доказів у вказаній цивільній справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 року відкладено підготовче засідання на 18.09.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року відкладено підготовче засідання на 15.01.2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 01 квітня 2025 року. В судовому засіданні 01 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] підтвердив доводи, викладені в позовні заяві, просив їх урахувати та задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позовних вимог, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у позові у повному обсязі. Протокольною ухвалою від 01 квітня 2025 року у справі оголошено перерву до 17.07.2025 року. Відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва, судове засідання, призначене на 17.07.2025 року, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Дата наступного судового засідання 02.10.2025 року. 02.10.2025 року представник позивача подав пояснення, в яких просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у поданій до суду заяві просила справу розглядати без його участі, вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у поданій до суду заяві просив справу розглядати без фіксації технічними засобами, просив у задоволенні прозву відмовити у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд установив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № [NUMBER] в розмірі 9 605,67 дол. США, № [NUMBER] у розмірі 1 658,93 грн. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] отримала її дочка [PERSON] . Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в Степногірському відділенні Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» на особових рахунках: № [NUMBER] (USD) на суму 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США, відкритий 19.05.2011 року, № [NUMBER] (UAH) на суму 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень, відкритий 08.11.2010 року, що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої Степногірським відділенням Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» 16.02.2012 року за вих. №-2. У заявах від 20.11.2018 року, адресованій АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] просила видати належні їй після смерті матері кошти, які знаходились на банківських рахунках № № [NUMBER] та [NUMBER] . Листом від 18.12.2018 року на заяву позивачки банк повідомив, що грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець [PERSON] , були виплачені 13.03.2012 року у розмірі 9 605,67 дол. США та 15.03.2012 року у розмірі 1 658,93 грн. У заяві від 16.01.2019 року , адресованій АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] просила надати їй копії документів, зокрема, заяву про видачу коштів та касовий ордер, за якими вона отримала вказані кошти. Відповідь на вказану заяву у матеріалах справи відсутня. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Частиною першою статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною другою статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За частиною другою статті 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Згідно з пунктом 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банка України від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ), незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину або дозволу нотаріуса на одержання спадкоємцем частини вкладу спадкодавця, або за рішенням суду. Відповідно до пункту 17 розділу I постанови Національного банку України від 29 липня 2022 року № 162 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків» (діє з відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) фізична особа має право зробити відповідне розпорядження надавачу платіжних послуг щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті. На розпорядженні користувача, яке складається у формі окремого документа або є додатком до договору, зазначається дата його складання. Розпорядження засвідчується підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг і зберігається в порядку, установленому внутрішніми документами надавача платіжних послуг. Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом відповідно до статті 1228 ЦК України. Надавач платіжних послуг здійснює виплату вкладу (частини вкладу)/коштів спадкоємцю власника вкладного (депозитного)/поточного/ платіжного рахунку на підставі документів, визначених законодавством України. Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на те, що грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № [NUMBER] в розмірі 9 605,67 дол. США, № [NUMBER] у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я її померлої матері [PERSON] , банк не повернув, у зв`язку з чим просила захистити її порушене право в судовому порядку. Заперечуючи проти позову, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що 13.03.2012 року банк виплатив всі кошти за договорами через касу Степногірського відділення АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчать наявні у банківській заяві відповідні квитанції та заяви позивачки про видачу цих коштів. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2012 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про розблокування успадкованого депозитного договору №SAMDN010000716628967 та коштів в сумі 9 500,00 дол. США. Згідно з наданою банком копією фіскального чеку від 13.03.2012 року [PERSON] 13.03.2012 року виплачено кошти за договором №SAMDN01000716628967 від 19.05.2011 року (рахунок № [NUMBER] ) в сумі 9605,67 дол. США через касу Степногірського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до копій реєстру купівлі-продажу валюти від 13.03.2012 року та прибутково-видаткового касового ордеру від 13.03.2012 року [PERSON] здійснила валютообмінну операцію з продажу дол. США та отримала грошові кошти у розмірі 24 075,42 грн. Також, відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви 15.03.2012 року [PERSON] звернулася до AT КБ «ПриватБанк» з заявою розблокування успадкованого депозитного договору №SAMDN18000712797939 та виплати коштів в сумі 1 600.00 грн. Згідно з копією фіскального чеку від 15.03.2012 року кошти по договору № SAMDN18000712797939 від 06.11.2010 року (рахунок № [NUMBER] ) в сумі 1 658.93 грн. було виплачено [PERSON] через касу Степногірського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». За правилами статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до частини 1 статті 76, частини 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що позивач отримала грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № [NUMBER] в розмірі 9 605,67 дол. США, № [NUMBER] у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я її померлої матері [PERSON] . Між тим, аналіз викладених вище норм чинного законодавства України та обставин справи вказує, що позивач не довела належними та допустимими доказами той факт, що банк не виконав її вимоги з повернення коштів за депозитними договорами. Позивач посилається на те, що не зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами від 06 та 15.03.2112 року про повернення цих коштів та кошти не отримувала, при цьому матеріали справи не містять доказів протилежного. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з викладених вище підстав. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed