Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

В липні 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів №174/Б від 13.08.1981 року їм: [PERSON] та [PERSON] для сім`ї з двох осіб видано ордер №1093 серії №Н на заселення в двокімнатну квартиру [ADDRESS] . З моменту вселення і до сьогоднішнього дня, у вказаній квартирі були прописані (зареєстровані) і проживали вони з дружиною, а згодом їх спільні діти - син [PERSON] , [INFO] (прописаний з 15.04.1982 року) та син [PERSON] , [INFO] (прописаний з 29.09.1988 року). Станом на сьогодні з`ясувалось, що вищевказана квартира у якій вони проживають, нікому не належить, оскільки право власності на неї в установленому порядку не було зареєстровано за ними. В зв`язку з цим вони звернулись до відповідача з клопотанням про приватизацію цієї квартири, вважаючи, що вона перебуває в державній, чи комунальній власності територіальної громади міста, на що отримали роз`яснення, що квартира відноситься до категорії так званого «кооперативного житла», а тому їм слід звертатись до ТОВ «ЖЕО», яке обліковує інформацію по даному виду житла. У відповідь на їх звернення підтвердилось, що двокімнатна квартира [ADDRESS] не перебуває в державній, чи комунальній власності, а є кооперативною квартирою, тобто виплаченою наймачами за своє життя, тому не може бути приватизована в порядку визначеному Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», або «Про приватизацію державного і комунального майна». Для оформлення прав на вказану квартиру на своє ім`я в позасудовому порядку, як то визначено Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» їм необхідно було надати певний перелік документів, а саме: довідку житлово-будівельного кооперативу про членство особи (осіб) у цьому кооперативі, внесення членом кооперативу пайового внеску у повному обсязі та технічний паспорт на окреме індивідуально визначене майно. Причому єдиним достовірним, повноцінним і достатнім доказом внесення пайового внеску слугують виключно первинні бухгалтерські документи, зокрема видаткові касові ордери банківські квитанції, чеки, платіжні доручення про внесення коштів та інші подібні відомості, яких у них не збереглось, імовірно вони втрачені, так як знайти їх вони не можуть. Звернутись безпосередньо до житлово-будівельного кооперативу №50, який здійснював будівництво багатоквартирного будинку, у якому знаходиться їх квартира - вони не змогли, оскільки минуло дуже багато років, в зв`язку з чим, цей кооператив припинив своє існування. У місті Хмельницькому архівні фонди житлово-будівельних кооперативів, які виконавши, покладені на себе функції, припинили своє існування, на сьогодні, дійсно зберігаються у ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання». Звернувшись до вказаного товариства, 22 березня 2024 року вони отримали листа №43, зі змісту якого слідує, що видати їм довідку про виплату внесків в повному обсязі за кооперативну квартиру [ADDRESS] , ТОВ не можуть, оскільки у товаристві відсутні первинні бухгалтерські документи, які би підтверджували внесення членами кооперативів пайових внесків за квартири. Таким чином, не зважаючи на те, що єдиними власниками цієї квартири є вони, визнати та оформити це в законний спосіб, в позасудовому порядку неможливо, в зв`язку із втратою ними первинних бухгалтерських документів про сплату пайових внесків у повному обсязі. Із підтверджуючих виплату внесків на вказану квартиру документів у них лише збереглась довідка (на російській мові) державного Ощадбанку СРСР б/н від 05 грудня 1979 року, у відповідності до змісту якої вбачається інформація про рух коштів (транзакцію) у сумі 2647 рублів-карбованців з рахунку [PERSON] на рахунок [PERSON] для погашення пайового внеску ЖБК №50 за квартиру. З цих підстав, вони не можуть розпорядитися своїм майном, а саме продати, подарувати, передати його в управління чи іпотеку, бо відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації. З врахуванням наведеного позивачі просять: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,80 кв. м., житловою площею 28,50 кв. м. в рівних частках, тобто по 1/2 кожному. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року було залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.12.2024 року провадження у справі було зупинено до залучення у справі правонаступників позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2025 року провадження в справі було поновлено. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.07.2025 року було залучено правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просила відмовити, оскільки позовні вимоги вважають не обґрунтованими, належними доказами не доведеними, так як не доведено внесення позивачами пайових внесків в повному обсязі. Розгляд справи просила проводити без участі представника Хмельницької міської ради. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в яких просили позовні вимоги задоволити, справу розглянути за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 13.08.1981 року №174/Б було постановлено: видати ордера членам житлово-будівельного кооперативу №50 для заселення 144 квартир в 215-квартирному будинку [ADDRESS] , згідно списку членів кооперативу, який додається. Згідно Списку членів житлово-будівельного кооперативу для видачі ордерів, в ньому зазначено по квартирі [ADDRESS] - [PERSON] та його дружина [PERSON] . На підставі вказаного рішення, [PERSON] з сім`єю з 2-х чоловік, 13.08.1981р. було видано ордер №1093 серія Н на право зайняття квартири [ADDRESS] , жилою площею 28,71 кв.м., склад сім`ї: дружина - [PERSON] . [PERSON] та його дружина [PERSON] вселились в квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані і мешкали по сьогоднішній час. Відповідно до довідки державного Ощадбанку СРСР б/н від 05 грудня 1979 року, виданої [PERSON] , ощадкаса 202/076 списала за кооператив з його рахунку кошти в сумі 2647 рублів на рахунок [PERSON] для погашення пайового внеску ЖБК №50. Відповідно до повідомлення Хмельницького БТІ №747339 від 28.06.2024 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2024р. право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, і спадщину після нього прийняла його дружина - [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи та копією спадкової справи заведеної до майна померлого [PERSON] .. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ст.384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю також передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 1 ст.70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.1 ст.368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтями 370, 372 ЦК України, які регулюють порядок виділу та поділу майна, що є у спільній сумісній власності визначено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.ст. 1217, 1258, 1261-1263 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] , як член ЖБК №50, та його дружина [PERSON] , 13.08.1981р. отримали ордер на квартиру [ADDRESS] , та сплатили її вартість. [PERSON] , після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину, а отже набула права на спадкування належної останньому частки квартири. Представником відповідача, відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, та спростування факту оплати позивачами повної вартості вищевказаної квартири, як членами ЖБК №50. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved