Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 63360,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 тисяч гривень, дати вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення суду. В позовній заяві вказував, що 13.06.2024 рроку між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №1658033 відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 9900,00 грн., зі сплатою процентів, строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідач не виконував свої зобов`язання і не погашав кредит, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 63360,00 грн. 24.12.2024 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал» було укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1658033 від 13.06.2024 р. перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал». Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Покликаючись на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просив задовольнити позов. Представник позивача ТОВ «Фінтраст Капітал» в судове засідання не з`явився, просив у позовній заяві справу розглянути у його відсутності. Нзаперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання на підставі вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. З огляду на вищевикладене, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №1658033 відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 9900,00 грн., зі сплатою процентів, строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 9900,00 грн., шляхом перерахування коштів на кредитну карту останнього № [NUMBER] , що підтверджується листом платіжного провайдера\~ТОВ «Пейтек», випискою АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК від 16.01.2025 року. 24.12.2024 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №24122024, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1658033 від 13.06.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал». Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно до витягу з реєстру боржників, доданого до договору факторингу, заборгованість відповідача складає 63360,00 грн., з яких 9900,00 грн. - тіло кредиту, 28809 грн. - відсотки за користування кредитом, 24651,00 грн. - відсотки за користування кредитом нараховані за 166 календарних днів, нараховані позивачем під час звернення з позовом до суду. З огляду на вищевикладене до позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі відповідного договору факторингу перейшло право вимоги щодо кредитної заборгованості, наявної у відповідача, з приводу стягнення якої заявлено позовні вимоги у цій справі. Окрім того, ст. 1077 Цивільного кодексу України\~\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п.1.4 кредитного договору №1658033 від 13.06.2024 року передбачено, що строк кредиту складає 360 днів. Згідно п.п. 1.5.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 1,425 % в день та застосовується відповідно до наступних умов (п. 1.5.2). Після прийняття відповідачем умов кредитного договору, з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті\~11\~і статті\~12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х737, після чого відповідач отримав кредит в сумі 9900,00 грн. на свою платіжну карту. Згідно положень ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також згідно ч. 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено\~ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст.526,\~530 Цивільного кодексу України\~\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно\~ст.629 ЦК України\~- договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Також\~статтею 204 Цивільного кодексу України\~встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним кредитним договором №1658033 від 13.06.2024 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також по передбаченим договором санкціям. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1658033 від 13.06.2024 року заборгованість відповідача становить 36360,00 грн., з яких: 9900,00 грн. - тіло кредиту, 53460,00 грн. - відсотки за користування кредитом. Відповідачем [PERSON] вищевказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків останньою не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, як роз`яснено\~\~у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6,\~суд не вправі зобов`язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби\~до вчинення тих дій, які згідно із\~Законом України «Про виконавче провадження»\~можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. А тому, не підлягає задоволенню вимога позивача про надання вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення суду на подальше нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суд не наділено правом ухвалення рішення суду на майбутнє та правом на зобов`язання виконавчих органів на вчинення виконавчих дій. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що\~КАС України\~(та відповідно,\~ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Як вбачається з матеріалів справи 14.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем підписано Заявку № 9256 на виконання договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.08.2025 року, що підписано сторонами договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт у позові до [PERSON] , з урахуванням витраченого часу на суму 10 000,00 грн. Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial