Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У серпні 2025 року представник заявника [PERSON] , представляючи інтереси заявника [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Вимоги заяви представник заявника мотивував тим, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Від народження і до цього часу, у тому числі й на момент смерті матері, заявник проживав та проживає в материному будинку. У 1998 році [PERSON] купила своєму сину, брату заявника по лінії матері, [PERSON] будинок по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що брат зловживав алкоголем і з метою перешкодити йому продати будинок, заявник прописався в тому будинку, але постійно проживав із сім`єю та матір`ю в будинку по [ADDRESS] . У 2007 році його брат помер. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок у [ADDRESS] . До нотаріальної контори заявник протягом шести місяців після смерті матері не звертався, оскільки вважав, що він, як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У липні 2025 року заявник з метою оформлення спадщини звернувся до державного нотаріуса в м. Носівка, який роз`яснив, що для оформлення права на спадщину потрібно в судовому порядку довести факт його постійного проживання з матір`ю на час її смерті. Інших спадкоємців немає, на спадщину ніхто не претендує, спору з приводу спадщини не існує. Саме тому представник заявника просив винести рішення, яким установити факт, що [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2025 року в цивільній справі відкрито окреме провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 02 жовтня 2025 року. У судовому засіданні заявник та представник заявника [PERSON] підтримали заяву з мотивів, викладених у її змісті, та просили її задовольнити. Заявник пояснив, що його мати [PERSON] на час смерті була зареєстрована разом із його дружиною [PERSON] . Він фактично проживав у цьому ж будинку по [ADDRESS] разом із матір`ю все своє життя, хоча й був зареєстрований з 1998 року в будинку по брата по [ADDRESS] . Представник заінтересованої особи Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада просить розглянути справу без участі представника заінтересованої особи за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства України. Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона є сусідкою заявника, проживає в [ADDRESS] , знайома із заявником з дитинства Свідок достовірно знає, що заявник [PERSON] все своє життя проживає по [ADDRESS] , раніше проживав із матір`ю [PERSON] , але вона померла в 2007 році. За цією ж адресою проживає і його родина: дружина, діти. У будинку по [ADDRESS] проживав рідний брат заявника по лінії матері [PERSON] , який уже давно покійний. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що він є сусідом заявника, проживає в [ADDRESS] , в іншому показання свідка [PERSON] повністю збігаються із показаннями свідка [PERSON] . Підстав для сумніву в достовірності таких показань свідків у суду немає. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом установлено, що [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із нею були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 3430 від 29 липня 2025 року (а. с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок у [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорта на жилий будинок (а. с. 12-14). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Отже, відносини спадкування після смерті [PERSON] регулюються правилами ЦК України. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 37). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 35) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 1943/01-11 від 14 серпня 2025 року (а. с. 33). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з матеріалами справи спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із померлою була зареєстрована дружина заявника [PERSON] . Відповідно до паспорта громадянина України заявник, тобто син спадкодавця [PERSON] , зареєстрований з 21 травня 1998 року по [ADDRESS] (а. с. 5). Однак, із вищевказаних письмових доказів, які узгоджуються з показаннями допитаних свідків, суд встановив, що на день смерті матері заявник постійно фактично проживав у будинку по [ADDRESS] , хоча й був зареєстрований за іншою адресою. Крім того, із показань свідків встановлено, що заявник усе своє життя жив і проживає наразі у вищевказаному будинку, місце проживання протягом життя не змінював. Оскільки в заявника відсутні документи на підтвердження спільного його проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, заявник, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на майно, яке належало померлій. При винесенні рішення суд бере до уваги те, що встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, адже дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно після смерті рідної матері. Заявник позбавлений можливості в іншому порядку, крім судового, встановити ці факти. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved