Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

До Хаджибейського районного суду м. Одеси\~ позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої\~\~вимоги\~ позивачка \~мотивує тим, що\~\~перебуває у\~ шлюбі з відповідачем з 10 вересня 1983 року, що зареєстрований Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Одеси, про що був складений актовий запис № 964, видане свідоцтво серії [NUMBER] . Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, несумісність характерів.\~ Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим та суперечить його інтересам. Спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин тривалий час. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 10 вересня 1983 року зареєстрували шлюб у Приморському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Одеси. Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу є неможливим, примирення не бажає, тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. З огляду на викладене, суд дійшов вивку, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved