Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

08.09.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Деревенський І.Ю. звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Жовтневе (нині - с. Каракурт) Болградського району Одеської області, право власності на домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті бабусі - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим,\~що [INFO] помер його дід [PERSON] . Спадкоємцем за законом після смерті діда була його дружина (бабуся позивача), [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її донька - мати позивача, [PERSON] , яка відмовилась від спадщини на користь свого сина, тобто позивача по справі [PERSON] (онука померлої). Позивачем прийнято спадщину після смерті бабусі, яка складається зокрема з: - права на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» с. Жовтневе; - земельні ділянки тощо. Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 31.07.2025 - відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] . Ухвалою від 10.09.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 08.10.2025 року о 13:00 годині (а.с.45), про що повідомлено сторін по справі (а.с.46). \~ \~ \~ \~Цією ж ухвалою суд витребував у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. належним чином засвідчені копії спадкових справ щодо майна: - [PERSON] , який помер, [INFO] - [PERSON] , яка померла [INFO] . 18.09.2025 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області суду були надані вищезазначені спадкові справи (а.с.55-101). У підготовче засідання 08.10.2025 року: - позивач не прибув, подав заяву якою підтримав позовні вимоги та розгляд справи просив провести у його відсутність (а.с.102); \~ \~ \~ \~- представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та з визнанням позовних вимог (а.с.101). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Щодо права власності членів колгоспного двору. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до запису в погосподарській книзі за 19911995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] ) в с. Каракурт Болградського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір. В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1937 року народження по день смерті; [PERSON] , [INFO] по день смерті. Зазначене підтверджується довідкою №217/02-17 від 01.08.2025 року, виданою старостою с.Кракурт Василівської сільської ради Болградської міської ради Одеської області (а.с.26, 70). 25.06.2015\~року Комунальним\~підприємством «Болградське\~бюро технічної\~інвентаризації» виготовлено\~технічний паспорт\~на домоволодіння\~за адресою: [ADDRESS] на замовлення [PERSON] (а.с.30-32). \~ \~ \~ \~Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості визначена ринкова вартість будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] та складає 117757.00 гривень (а.с.34-37). \~ \~ \~ \~Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Болградського району від 21.07.2015 № 27 домоволодінню, яке належить [PERSON] : [ADDRESS] присвоєно почтову адресу (а.с.33). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.? Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).? Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. З цих підстав, суд дійшов до висновку, що члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] у рівних частках, тобто кожний з них по 1/2 частці: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1937 року народження. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області від 14.06.2011 року, актовий запис №18 (а.с.22). Після смерті [PERSON] , 1937 року народження відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно довідки виданою старостою\~с.\~Каракурт Болградської\~міської ради\~Одеської області\~ від\~01.08.2025\~№\~216/02-07\~спадкодавець проживав\~за адресою: [ADDRESS] з 1937 року по день своєї смерті [INFO] (а.с.27). На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] була зареєстрована його дружина [PERSON] , [INFO] що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою старостою с. Каракурт Болградського району Одеської області від 01.08.2025 року №219/02-17 (а.с.29). А відтак, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області від 16.02.1963 року (а.с.16). За результатами вивчення копії спадкової справи №367/2011, заведеної 07.09.2011 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.68-85) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися: - 07.09.2011 року дружина [PERSON] (а.с.69); - 15.15.2015 з додатковою заявою звернулася довіритель [PERSON] в інтересах [PERSON] на підставі довіреності (а.с.75). Таким чином, [PERSON] є такою, що прийняли спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та фактично успадкувала 1/2\~частку вказаного\~домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] \~померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.10.2017 року, актовий запис №721 (а.с.23). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на належний їй житловий будинок (1/2 + 1/2) з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 27.04.1989 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису №35 від 13.08.1970 року(а.с.17); - витягом № 00018998929 від 08.11.2017 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , [INFO] , яка уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.51), який було розірвано 13 липня 2000 року актовий запис № 89 (а.с.51). - витягом № 00018963909 від 02.11.2017 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , [INFO] , яка уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.50), який було розірвано 15 січня 2009 року, актовий запис № 2 (а.с.50). Згідно довідки виданою старостою\~с.\~Каракурт Василівської\~сільської ради\~Болградської міської\~ради Одеської\~області від\~01.06.2025\~№\~216/02-17\~спадкодавець проживала\~за адресою: [ADDRESS] з 1963 року по день своєї смерті [INFO] (а.с.25). На день її смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] ніхто окрім неї не був зареєстрований, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою старостою с.Каракурт Болградського району Одеської області від 01.08.2025 року №218/02-07 (а.с.28). За результатами вивченням копії спадкової справи №65/2018 (а.с.57-67, 91-100), заведеної 04.04.2018 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами звернулися: - [INFO] донька [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON] , [INFO] (а.с.61), - 04.04.2018 року позивач по справі [PERSON] , [INFO] , який є онуком померлої, про прийняття спадщини за законом (а.с.62). Родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем підтверджуються: - копією свідоцтва про народження онука серії [NUMBER] виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області від 24.03.1993, актовий запис № 10 (а.с.18); - копією свідоцтва про народження матері позивача (доньки спадкодавця) серії [NUMBER] виданим 27.04.1989 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису №35 від 13.08.1970 року(а.с.17); - витягом № 00018998929 від 08.11.2017 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , [INFO] , яка уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.51), який було розірвано 13 липня 2000 року актовий запис № 89 (а.с.51). Позивачем [PERSON] прийнято спадщину після смерті бабусі [PERSON] та нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на: - право на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» с. Жовтневе (нова назва - село Каракурт), що належав померлій на підставі майнового сертифікату серії ОБЖ №1416, виданого Жовтневою сільською радою 06 грудня 2001 року, зареєстроване в реєстрі № 318 від 03.04.2020 року; - право на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» с. Жовтневе (нова назва - село Каракурт), що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Болградською районною державною нотаріальною конторою 03 березня 2015 року за реєстром №140 (а.с.87); - на земельну ділянку площею 2.9208 гектарів, що розташована на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №321 (а.с.84); - на земельну ділянку площею 0.6132 гектарів, що розташована на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №322 (а.с.91); - на земельну ділянку, розмір частки 0.37, форма власності: приватна , вид спільної власності: спільна часткова, що розташована на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №323 (а.с.93); - на земельну ділянку площею 2.9202 гектарів, що розташована на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №324 (а.с.95); - на земельну ділянку площею 0.6131 гектарів, що розташована на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №325 (а.с.97). Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 31.07.2025 - відмовлено позивачу [PERSON] , 1993 року народження у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок на ім`я [PERSON] (а.с.99-100). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК передбачається коло суб`єктів, яких законодавцем віднесено до другої черги спадкоємців за законом. Так, ч. 1 ст. 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. А відтак, онук [PERSON] ,\~ [INFO] є спадкоємцем за законом п`ятої черги після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до\~\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу\~перелічених вище\~норм матеріального\~права,\~а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1265, 1268 ЦК України, позивач [PERSON] ,\~ [INFO] як спадкоємець за законом п`ятої черги вважається такими, що набув право на спадщину, що відкрилася після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~та якій\~належав житловий\~будинок (1/2\~+\~1/12)\~з господарськими\~будівлями та\~дворовими спорудами\~при ньому,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] та успадкував вказане домоволодіння. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved