Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] ( позивач/відповідач) через представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідачка/позивачка про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час спільного подружнього життя набули у власність автомобіль марки MERSEDES-BENZ\~A\~180\~CDI,\~2005\~року випуск,\~ДНЗ [NUMBER] ,\~VIN\~№ [NUMBER] (надалі спірне майно, автомобіль). Спірне майно зареєстрували за відповідачкою/позивачкою. Іншого спільного майна не має. Договору про порядок користування спільним майном не має, шлюбного договору не укладали. Стверджує, що згоди щодо поділу автомобіля не досягнуто, автомобілем користується відповідачка/позивачка, він доступу до автомобіля не має та не користується ним. Оскільки спірне майно є неподільною річчю, в порядку поділу майна подружжя бажає отримати грошову компенсацію в розмірі, що відповідає вартості автомобіля, та становить 106063,58 грн., а автомобіль залишити у власності відповідачки/позивачки. В позовній заяві зазначив попередній розрахунок судових витрат. 18 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження. 02 квітня 2025 року відповідачка/позивачка звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача/відповідача про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дійсно за час спільного подружнього життя вони набули у власність спірне майно. Договору про порядок користування спірним майном не має, однак сторони за мовчазної згоди спільно використовують автомобіль. Стверджує, що згоди щодо поділу спірного майна не досягнули. Не має наміру використовувати вказаний автомобіль та залишати його в особистій власності. Якщо позивач/відповідач вважає, що його права співвласника порушенні, то вона не заперечує про визнання його власником спірного майна та отримання взамін компенсацію. Погоджується з вартістю майна, яка зазначена у первісному позові. Оскільки спірне майно є неподільною річчю, в порядку поділу майна подружжя бажає отримати грошову компенсацію в розмірі, що відповідає вартості автомобіля, та становить 106063,58 грн, а автомобіль залишити у власності позивача/відповідача. Зазначила попередній розрахунок судових витрат. Відзиву на позов позивача/відповідача не подавала. 22 квітня 2025 року суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву, об`єднав з первісним позовом та призначив підготовче засідання на 14 травня 2025 року. Позивач/відповідач відзиву на зустрічну позовну заяву не подавав. 16 травня 2025 року суд продовжив строк проведення підготовчого провадження. Суд неодноразово відкладав чи оголошував перерву в підготовчому провадження та надавав час та можливість вирішити суперечку в позасудовому порядку, оскільки відповідачка/позивачка, її представник та представник позивача/відповідача стверджували, що є зрушення та надія владнати спір без судового присуду. Представник позивача/відповідача стверджував, що знайшов покупця на автомобіль, але відповідачка/позивачка не пішла на контакт, відповідачка/позивачка заперечила цей факт -потенційний покупець не приїхав оглядати автомобіль. Задля досягнення мети та завдання підготовчого провадження суд з метою з`ясування відношення до примирних процедур та їх реалізації, визнавав явку позивача/відповідач обов`язковою, однак він та і не з`явився по стану здоров`я.Клопотання про зупинення справи на час його захворювання не подавав. 19 червня 2025 року суд прокольною ухвалою повернув клопотання представника позивача/відповідача про витребування доказів з додатками, яке поступило за вх. №5283/25 від 16.06.2025 року, оскільки такі не були скріплені КЕП представника позивача/відповідача та порушено порядок їх подачі. 30 червня 2025 року суд прокольною ухвалою залишив клопотання представника позивача/відповідача про витребування доказів з додатками без задоволення, яке поступило за вх. №5542/25 від 23.06.2025 року, оскільки таке було подано з пропуском строку, передбаченого ст. 83 ЦПК України і представник позивача/відповідача не обґрунтував неможливість його подання у встановлений строк\~та не ставив перед судом питання про поновлення такого строку. 16 липня 2025 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 19 серпня 2025 рік. Явку позивача/відповідача визнав обов`язковою. Судове засідання призначене на 19 серпня 2025 року суд відклав на 11 вересня 2025 року за клопотанням представника позивача/відповідача, який скористався конституційним правом на відпочинок. В судове засідання, призначене на 11 вересня 2025 рік, з`явилися представники сторін. Позивач/відповідач не з`явився. Ще 16 липня 2025 року позивач/відповідач через свого представника подав заяву про розгляд справи без його участі через стан здоров`я (через представника надав документи, які підтверджують наявність в його довірителя проблем із здоров`ям). Питання обов`язкової участі позивача/відповідача в судовому розгляді справи було, головним чином, зумовлене з`ясуванням відношення позивача/відповідача до примирних процедур та з`ясування його ставлення до пошуку компромісу у вирішенні конфлікту. Його неявка не мала впливу на встановлення обставин справи. Врешті, \~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому суд вирішив розглядати справу без участі позивача/відповідача, враховуючи його позицію не брати безпосередньо участь в судових засіданнях, добровільним самообмеженням у праві висловлювати аргументи та доводи та стан здоров`я. 11 вересня 2025 року відповідачка/позивачка повідомила суд, щоб розгляд справи цього дня проводився без її участі, лише за участі її представника. 11 вересня суд розпочав розгляд справи по суті. Заслухав пояснення представників та дослідив докази. Оголосив перерву до 02.10.2025 року та надав час представникам сторін підготуватися до судових дебатів. Після перерви, 02 жовтня 2025 року до участі у судовому засіданні долучилася відповідачка/позивачка. Після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Отже, заслухавши аргументи, доводи та міркування вівдповідачки/позивачки, представників сторін, дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач/відповідач та відповідачка/позивачка перебували в шлюбі з 27.07.2014 року до 06.05.2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області та рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області по справі № 455/267/22 від 05.04.2025 року. Рішення набрало законної сили 06.05.2025 року (а.с. 8-10). Після розірвання шлюбу відповідачка/позивачка за зустрічним позовом змінила прізвище « [PERSON] » на пошлюбне « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Старосамбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( а.с. 7). 23 січня 2019 року подружжя придбало транспортний засіб автомобіль MERSEDES-BENZ A 180С, 2005 року випуску, ДНЗ [NUMBER] . Спірне майно зареєстроване за відповідачкою/позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] ( а.с. 11). 11 .02.2025 року позивача/відповідач замовив оцінку спільного майна. Оцінка та огляд транспортного засобу зовні та всередині проводились у м. Львові, вул. Д.Апостола,10. Автомобіль має значні недоліки. Експлуатувався різними водіями. Вартість автомобіля станом на 11.02.2025 року складає 212127,16 грн, що підтверджується копією звіту про оцінку транспортного засобу серії ЛВК №25021101 від 11.02.2025 року. ( а.с. 12-22). Обидві сторони визнають, що автомобіль є спільною сумісною власністю. Обидві сторони погодилися, що вартість автомобіля становить 212 127,16 грн. Обидві сторони погоджуються, що їх частки у праві спільної власності є рівними та становлять по . Обидві сторони не претендують на автомобіль, а на грошову компенсацію їх частки у праві спільної власності. Сторони запевнили, що іншого майна на праві спільної сумісної власності, не має. Заявлені вимоги та встановлені обставини свідчать, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, яке було набуто під час шлюбу. Поділу підлягала неподільна річ автомобіль. Позиція сторін відрізнялась лише запропонованим варіантом поділу спірного майна. Позивач/відповідач запропонував залишити автомобіль у власності відповідачки/позивачки, а йому присудити грошову компенсацію вартості його частки у спільній власності. Відповідачка/позивачка не погодилася та запропонувала свій варіант поділу, який дзеркально протилежний варіанту позивача/відповідача залишити автомобіль у його власності, а їй присудити компенсацію. \~\~\~Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63\~СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69\~СК України. Так частиною першою\~статті 69\~СК України \~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи, що обидві сторони визнають, що спірне майно відноситься до спільної сумісної власності подружжя, воно підлягає поділу між сторонами. Обираючи спосіб і порядок поділу такого майна суд враховує, що поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71\~СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України)). При цьому за змістом\~статті 71 СК\~при поділі майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яку не може підміняти рішення суду, проте у разі виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку поділу спільного майна, такий порядок може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав. Суд намагався переконати сторони в доцільності примирних процедур. Враховуючи обсяг спільного майна, його неподільність, протилежні варіанти поділу, сторони мали би розуміти, що хтось може бути незадоволеним проведеним судом поділом. І лише примирні процедури змогли б забезпечити пошук варіанту, прийнятного для обох співвласників. І якщо позицію відповідачки/позивачки про згоду шукати компроміс суд по чув,то позиції відповідача/позивача дізнатися не вдалося, хоча його представник запевняв, що його довіритель теж готовий до компромісів. Отже, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17 січня 2024 рокуу справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23). Сторони не заперечували, що вартість спірного майна, визначена за ініціативи позивача/відповідача професійним оцінювачем, становить 212127,16грн, яка і враховується судом відповідно до пункту 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Суд погоджується із відповідачкою/позивачкою, що реєстрація автомобіля на ім`я одного з подружжя не надає жодних переваг та не створює жодних додаткових обов`язків для такого співвласника під час вирішення питання поділу майна подружжя. Визначаючи спосіб поділу суд керується положеннями пункту 6 частини першої\~статті 3 ЦК, частини дев`ятої\~статті 7 СК, згідно із якими загальними засадами цивільного та сімейного законодавства (окрім іншого) є справедливість, добросовісність та розумність, а також тією обставиною, що поділу підлягає автомобіль. Суд вважає, що обраний в первісному позові варіант поділу майна не буде відповідати принципам розумності та справедливості. Суд враховує, що саме позивач/відповідач виступив ініціатором судового поділу спірного автомобіля, не продемонстрував здатності домовитися з відповідачкою/позивачкою про єдиний розумний варіант поділу спірного майна при бажанні обох отримати грошові кошти його реалізації, не виявив бажання брати участі в примирних процедурах ( медіація, мирова угода тощо) . Суд пам`ятає, що відповідач/позивач як на причину неявки до суду зазначив стан здоров`я та проходження стаціонарного лікування. Однак це не пояснює, чому позивач/відповідач не скористався своїм правом клопотати перед судом про зупинення справи до одужання, а категорично заявив щоб справу слухали без нього, лише за участі його представника. Суд вважає, що обраний судом порядок поділу майна подружжя не буде обтяжливим для позивача/відповідача, адже одноосібне панування над річчю дає можливість безперешкодно розпорядитись нею на власний розсуд, в тому числі і реалізувати. І таким чином отримати бажаний результат грошові кошти. Суд врахував, що твердження відповідачки/позивачки про спільне використання автомобіля є більш правдиве. Адже, є підтверджений факт, що позивач/відповідач здійснює користування спірним автомобілем теж. Саме він їздив до м. Львова для проведення оцінки майна. І те, що за кермом, зі слів його представника, був брат позивача/ відповідача не спростовує факту використання ним автомобіля. Суд також враховує, що оцінювач визначив, що авто експлуатувалося різними водіями. Крім того, представник позивача/ відповідача зазначив, що в силу певних життєвих обставин колишнє подружжя мешкає під одним дахом і його довіритель знає де лежать ключі від автомобіля і має до них доступ, тобто може вільно користуватися спірним майном. Доводи позивача/відповідача про те, що виключно відповідачка/позивачка користується автомобілем не знайшли свого підтвердження. \~Виходячи з наведених міркувань, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, виснує, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню повністю. Оскільки суд провів поділ майна, що є спільною сумісною власністю, застосувавши варіант поділу майна, про який йде мова у вимогах зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, обраний порядок поділу не є підставою для відмови у задоволенні вимог первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, а є підставою для часткового задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем/відповідачем сплачено 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 9199-4934-7156-9831 від 13.03.2025 року. При зверненні до суду відповідачкою/позивачкою сплачено 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 4976-3937-3927-9442 від 02.04.2025 року. Відповідно до абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014\~ № 10 якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат Первісний позов суд задовольнив частково, однак провів поділ майна подружжя в порядку, який запропонувала відповідачка/позивачка, а зустрічний - повністю. Тому з відповідачки/позивачки на користь позивача/відповідач необхідно стягнути 605,60 грн ( 1211,20грн/2),а з позивача/відповідача на користь відповідачки позивачки 1211,20 грн. На підставі ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача/відповідача на користь відповідачки/позивачки підлягає стягненню 605,60 грн ( 1211,20 грн -605,60грн). Витрати на правничу допомогу суд не розподіляє, так як представники сторін до \~ закінчення судових дебатів не подали доказів понесених витрат, а зробили заяви, що подадуть їх в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial