Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє представник Дараган Ю.О. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №35420-07/2024 в розмірі 39520,00 грн; за договором позики №7736165 в розмірі 9157,50 грн; за договором позики №73753256 в розмірі 18139,00 грн, всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 66816,50 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Стислий виклад позовних вимог. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 31.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладений кредитний договір № 35420-07/2024. Договір підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону, зазначеного в п. 8 договору. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 191124/2, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, указаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу №191124/2, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39520 грн, з яких: 14000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18520 грн сума заборгованості за відсотками та 7000 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Також, 24 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №7736165, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачу надано фінансовий кредит у розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. 18.10.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №18-10/2023, за умовами якого ТОВ «Маніфою» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] .. Відповідно до Реєстру боржників №9 від 11.22024 року до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.04.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 9157,5,00 грн., із яких: - 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1950,00 грн. - сума заборгованості за процентами та 3707,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Окрім цього,\~29.08.2024\~між ТОВ\~«1Безпечне\~агентство необхідних\~кредитів» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~позики №\~73753256. Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальникл у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики Відповідач підтверджує він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики) А також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https:/ / my credit. uа/ rи/ documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі, (п.п. 5.2. п. 5 Договору позики) Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»: у перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Відповідно до п. 20 Договору позики Цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «САПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «САПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «САПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додається). Відповідно до Реєстру боржників №42 від 24.01.2025 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18139,00 грн., з яких: 5500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 825,86 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10989 грн. - сума заборгованості за пенею№ 825 грн комісія за надання позики. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача. Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №35420-07/2024 в розмірі 39520 грн, за договором позики №7736165 у розмірі 9157,50 грн., за договором позики №73753256 у розмірі 18139,00 грн, що у загальному розмірі становить 66816,50, а також суму судових витрат. Процесуальні дії у справі. За відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 12.07.2025, які надані на запит суду, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 07 серпня 2025 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу зазначену у позові, яка також є місцем реєстрації, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.\~3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із п. 6 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено,\~що 31 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №35420-07/2024 (а.с.8-10). Згідно з пунктом 1.1 Договору, Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 14000,00 на умовах зворотності, платності та строковості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та оплатити проценти за користування ним на умовах, визначених договором. Відповідно до пункту 1.2. Договору, кредит надається на 120 днів. Дата надання кредиту 31.07.2024, дата повернення - 27.11.2024. Згідно з пунктом 1.4.1 Договору, процентна ставка становить 1,5 % в день. За пунктом 1.6 Договору, кредит надається в безготівковій формі на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки №5168-75хх-хххх-8685 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W2576, про що свідчить розділ 8 Договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с. 10 оберт). Відповідно до додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №35420-07/2024 від 31.07.2024 сторони погодили графік платежів з 31.07.2024 по 27.11.2024, за яким загальна вартість кредиту - 39200, 00 грн: з яких 14000,00 грн - сума кредиту за договором та 25200, 00 грн - проценти за користування кредитом (а.с.11 оберт). Відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с. 12-13). На підтвердження перерахунку коштів позивачем надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до якої 31.07.2024 здійснено зарахування на картку 5168-75хх-хххх-8685 у сумі 14000 грн. (а.с.14). Згідно наданого розрахунку заборгованості первісним кредитором, борг відповідача за кредитним договором №35420-07/2024 від 31.07.2024 становить 39520 грн., з яких 14000,00 грн - сума кредиту за договором та 25520, 00 грн - проценти за користування кредитом (а.с.15- оберт). 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 191124/2, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, указаних у Реєстрі боржників. 24 липня 2024 року між ТОВ «Маніфою» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений Договір позики №7736165, згідно з умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості (п. 2.1 Договору). Сума позики 4000 грн. Строк позики: загальний строк позики до 07 жовтня 2024 року (75 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком. Дата надання позики 24 липня 2024 року. Дата повернення позики 07 жовтня 2023 року. (п.2.3.3-2.3.6 Договору). Відповідно до п.2.4.1, 2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 в межах строку дії позики застосовуються процентні ставки: акційна процентна ставка, фіксована 1,42500% на день- протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1 цього Договору; базова процентна ставка, фіксована 1,50000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього Договору; основна процентна ставка, фіксована 1,50000% на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами Договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (п.2.5 Договору). За кожен день неправомірного користування позикою/її частиною нараховуються проценти на прострочену позику: в розмірі 12.00% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та в розмірі 3.00% від суми позики починаючого з 5-го дня за кожен день неправомірного користування ( п.6.2 Договору). Договір позики №7736165 від 24.07.2024 та Додаток № 1, який є невід`ємною його частиною, підписаний [PERSON] із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором v68875, про що зазначено у розділі 11 Договору та у Додатку у розділі «Реквізити та підписи сторін». Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.32-34). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №7736165 від 24.07.2024, станом на 11.12.2024, заборгованість відповідача [PERSON] становить 9151,50 грн, з яких 3500 грн основна сума боргу; 5657,50 грн заборгованість за відсотками (а.с.41). 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого ТОВ «Маніфою» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] .. Відповідно до Реєстру боржників №9 від 11.01.2024 року до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.04.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 9157,5,00 грн., із яких: - 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1950,00 грн. - сума заборгованості за процентами та 3707,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Також, 29.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики №73753256 на наступних умовах. За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони погодили суму позики 5500 грн., строк позики 30 днів, процента ставка 1,000% (фіксована), комісію за надання у розмірі 15%, що у грошовому виразі складає 825 грн. Дата надання позики 29.08.2024 Дата повернення позики 27.09.2024. Процента ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, 2,70 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16%. Орієнтовна загальна вартість позики 7150,00 грн (а.с.46-49 оберт). Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №73753256 від 29.08.2024 підписано електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором 55241. 29.08.2025 року сторонами підписано Додаток №1 до Договору про надання позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №№73753256 від 29.08.2024, яким погодили обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Додаток підписано [PERSON] із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 55241 (а.с. 49-оберт - 50). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Додатковими угодами №2 від 28 липня 2021 року, № 7 від 13 червня 2022 року; № 47 від 24 січня 2025 року, внесені зміни до договору факторингу від 14 червня 2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №42 від 24 січня 2025 року до Договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 18139,00 грн, з яких: 5500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 825,00 грн - заборгованість за відсотками; 10989 грн сума заборгованості за пенею та 825 грн за комісією. На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2024 року позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 30 квітня 2025 року складає 18139 грн (61). Дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. Щодо кредитного договору №35420-07/2024 від 31 липня 2025 року. Суд вважає доведеним укладення вищевказаного договору. Цей договір був укладений між первісним кредитором та відповідачем у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять. Також позивач додано інформаційну довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до якої 31.07.2024 здійснено зарахування на картку 5168-75хх-хххх-8685 у сумі 14000 грн. Однак, позивач звертаючись з позовом до суду, зазначив, що відповідно до реєстру боржників від 19 листопада 2024 року до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 укладеного між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 35420-07/2024 від 31 липня 2021 року. Разом з цим, наявна в матеріалах справи копія договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024, не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором. Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні положень статей 77 79 ЦПК України. Також, позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача за договором факторингу № 191124/2 від 19.11.2024. Окрім того, в обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 191124/2 від 19 листопада 2021 року укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 35420-07/2024 від 31 липня 2024 року. Разом з цим, на підтвердження своїх доводів такого реєстру боржників до суду не надав, у матеріалах справи такий відсутній, а долучений витяг з реєстру боржників до договору факторингу №250425 від 25.04.2025 щодо відступлення факторові вимоги права вимоги заборгованості, стосується боржника [PERSON] за кредитним договором 33927-09/2024 (а.с.21). Відтак вказаний реєстр боржників не підтверджує право вимоги за договором факторингу № 191124/2 від 19.11.2024, а отже є неналежним доказом. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №2221/2373/12 (провадження № 61-483св23). Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. Щодо договорів позик № 7736165 від 24 липня 2024 року та № 73753256 від 29 серпня 2024 року суд зазначає наступне. Позивачем до суду надані докази щодо укладення договорів позики з відповідачем [PERSON] , де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами договору позики № 7736165 від 24 липня 2024 року та № 73753256 від 29 серпня 2024 року, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Розрахунки заборгованості, що надані разом з позовною заявою, не є первинними документами, які підтверджують видачу позичальнику кредиту, користування ним, а, отже самі по собі не є належними доказами наявності заборгованості. Розрахунки заборгованості, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання [PERSON] коштів у кредит та наявності заборгованості перед позивачем. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами видачі відповідачу грошових коштів у кредит (позику) за вищевказаними договорами позики, а також зарахування на користь останнього грошових коштів на його банківську картку/рахунок, тощо. Що стосується переходу від ТОВ «Маніфою» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача [PERSON] на підставі договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та TOB «Маніфою» (Клієнт) був укладений договір факторингу №11-01/2024, відповідно до умов п. 1.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Умовами п. 1.2. договору факторингу сторонами погоджено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в день підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, згідно із Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною даного Договору. Як це погоджено сторонами договору факторингу в п. 3.1, загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за цим Договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладення даного Договору. Водночас, суд звертає увагу, що надана суду копія Договору факторингу №08122021 від 08 грудня 2021 року, не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами. Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції також не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні положень статей 77 79 ЦПК України. Крім цього, як убачається зі змісту Акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 9 від 11 грудня 2024 року за Договором факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, в його пункті 2 не міститься жодних відомостей про загальну суму заборгованості, яка передається від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». При цьому, в абз. 2 п. 1.1 договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року сторонами погоджено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1, є невід`ємною частиною договору. Натомість, позивачем замість реєстру боржників (Додаток №1) надано суду як доказ Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року. Водночас такий документ, як витяг з реєстру боржників не передбачений договором факторингу. З огляду на наведене вище, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» внесла оплату за договором факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо погодженої сторонами договору факторингу ціни продажу. Як зазначено судом вище, у постановах Верховний Суд висновує, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор. Також варто зазначити, що договір позики №7736165 був укладений з ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладений 24 липня 2024 року натомість договір факторингу № 11-01/24, за яким ТОВ «Маніфою» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», був укладений 11 січня 2024 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 11 січня 2024 року. Тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за договором позики № 7736165 від 24 липня 2024 року укладеного між нею та ТОВ «Маніфою». Щодо переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача [PERSON] на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, суд зазанчає наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що договір позики № 73753256 був укладений між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 29 серпня 2024 року, натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», був укладений 14 червня 2021 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року. На час укладення договору відступлення права вимоги № 14/06/21 від 14 червня 2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про [PERSON] як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги № 42 від 24 січня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ», тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги. Отже, між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» на час укладення договору відступлення прав вимоги 14 червня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за договором позики № 73753256 від 29 серпня 2024 року укладеного між нею та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14 червня 2021 року боргові зобов`язання за договором позики №73753256 від 29 серпня 2024 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 14 червня 2021 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. При цьому пунктом 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до пункту 3.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року фактор сплачує 100 % ціни продажу протягом 7 (семи) робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний в розділі 10 даного договору. Отже, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитними договорами від первісного кредитора ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Встановивши, що договір позики №73753256 від 29 серпня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд дійшов висновку, що останнє не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за вказаним вище договором позики. Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись з позовом до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просили розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звертаючись до суду з даним позовом, просив суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача. За правилами ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом)сторін. Представник позивача, заявивши у пред`явленому позові клопотання про розгляд справи без виклику представника позивача тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою. Виходячи з\~викладеного,\~надавши належної\~оцінки представленим\~у справі\~доказам,\~у їх\~сукупності,\~приймаючи до\~уваги недоведеність\~видачі позикодавцями\~відповідачу кредитних\~коштів за\~умовами договорів\~№ 7736165\~від 24\~липня 2024\~року та\~№ 73753256\~від \~29\~серпня 2024\~року,\~у зв`язку\~з чим,\~недоведеність наявності\~заборгованості;\~враховуючи також\~непредставлення позивачем\~достатніх доказів\~набуття ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~прав вимоги\~за кредитними\~договорами №\~35420-07/2024\~від 31\~липня 2024\~року,\~№ 7736165\~від 24\~липня 2024\~року та\~№ 73753256\~від \~29\~серпня 2024\~року,\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність підстав\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача за\~вказаними договорами\~заборгованості у\~загальному розмірі\~66816,50\~грн,\~у зв`язку\~з недоведеністю\~позовних вимог. Розподіл судових витрат. Згідно статті 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed