Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««Він Фінанс» (далі - ТОВ «Він Фінанс») звернулось до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 163484 від 19 травня 2018 року у загальному розмірі 21 777 грн 55 коп, а також судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп і 5000 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 травня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 163484 про надання фінансового кредиту, який було підписано відповідачкою електронним підписом через використання одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами кредитного договору клієнту було надано кредит у сумі 4000 грн 00 коп на строк 30 днів зі сплатою процентів. Кредитодавець виконав узяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит шляхом перерахунку на її банківську карту. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до відповідачки. [PERSON] не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 21 777 грн 55 коп, яка складається з: 4000 грн\~00 коп заборгованості за кредитом, 2160 грн\~00 коп заборгованості за нарахованими процентами, 10\~480 грн 00 коп заборгованості за пенею та штрафами, 1498 грн 97 коп 3 % річних та 3638 грн 58 коп інфляційних втрат. Оскільки відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «Він Фінанс» за кредитним договором № 163484 від 19 травня 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання, призначене для розгляду даної справи по суті на 03 жовтня 2025 року о 15 год 00 хв, не з`явився, у позовній заяві розгляд справи просить проводити за його відсутності, вказує, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не надіслала. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1739992 від 04 вересня 2025 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 03 жовтня 2025 року о 15 год 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомила. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що остання повідомлена належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 травня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 163484 (далі Договір). Згідно з умовами договору ТОВ «Авентус Україна» надало клієнту кредит у розмірі 4000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору). Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку надання кредиту, який становить 30 днів (п.п. 1.2, 1.4 Договору). Пунктом 1.6 Договору передбачено можливість ініціювання клієнтом продовження строку користування кредитом, а пунктом 4.4 сторони визначили відповідальність клієнта за прострочення повернення суми кредиту у виді пені і штрафу в відповідному розмірі. Така інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом та відповідальності сторін визначена у індивідуальній частині договору № 163484 від 19 травня 2018 року та графіку розрахунків до вказаного договору. Договір зі сторони [PERSON] було підписано одноразовим ідентифікатором А824546, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «Авентус Україна». Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5591-ВП від 07 травня 2025 року повідомило ТОВ «Авентус Україна» про успішні перерахування коштів на платіжні карти клієнтів за списком, в тому числі 19 травня 2018 року перераховано на платіжну карту № [NUMBER] кошти в сумі 4000 грн 00 коп (номер транзакції у системі WayForPay creditplus-336618). Згідно з повідомленням ТОВ «Авентус Україна» від 09 травня 2025 року № 4407/25-Е підтверджено видачу на платіжну картку [PERSON] кредиту згідно номеру транзакції у системі WayForPay creditplus-336618. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість у розмірі 16\~640 грн 00 коп, яка складається з: 4000 грн\~00 коп заборгованості за кредитом, 2160 грн\~00 коп заборгованості за нарахованими процентами, 10\~480 грн 00 коп заборгованості за пенею та штрафами, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 163484 від 19 травня 2018 року ТОВ «Авентус Україна». 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 1 (далі Договір факторингу), згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Реєстром прав вимог № 6 від 13 вересня 2018 року підтверджено відступлення позивачу права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 163484 від 19 травня 2018 року, укладеного із\~ [PERSON] . Згідно з довідкою ТОВ «Авентус Україна» № 84/25-АГ від 03 квітня 2025 року первісний кредитор підтвердив сплату на його користь позивачем у повному обсязі коштів за відступлення права вимоги за договором факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року. Станом на 02 вересня 2025 року заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: 4000 грн\~00 коп сума кредиту, 2160 грн\~00 коп - проценти, 10\~480 грн 00 коп - пеня та штрафи, 1498 грн 97 коп - 3 % річних та 3638 грн 58 коп - інфляційні втрати, а всього\~- 21 777 грн 55 коп. Відповідно протоколу загальних зборів № 1706 від 25 липня 2024 року ТОВ «ФК\~«Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». За змістом ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України,\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України № 675-VIII «Про електрону комерцію» (далі\~- Закон № 675-VIII). Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону № 675-VIII\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1\~ст. 3 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно з ч.ч. 6, 8\~ст. 11 вказаного Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII\~визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України\~визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15. Як вбачається із наявних по справі доказів, [PERSON] не здійснила погашення кредитної заборгованості на користь ТОВ «Він Фінанс» та не спростувала жодними належними і допустимими доказами надані позивачем розрахунки боргу. Отже, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп, суд дійшов таких висновків. Згідно з частиною 3\~статті 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Пунктом 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі частин 1-6\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачкою не заявлено. Судом встановлено, що 22 березня 2024 року між позивачем та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової допомоги № 33. Предметом вказаного договору є надання юридичної допомоги, необхідної для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Згідно з додатковою угодою від 22 березня 2024 року до договору № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, актом про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 12 серпня 2025 року та детальним описом робіт (наданих послуг) сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 5000 грн 00 коп. Тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved