Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

03 липня 2025 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 25.06.2021 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4371621, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн., на строк 10 днів, із сплатою 1,9% в день, що застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, та [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на дату складання позовної заяви виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 26105,47 грн. з яких: тіло кредиту 10000,00 грн., відсотки 15920,00 грн, інфляційні збитки 160,00 грн, нараховані 3% річних 25,47 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором та судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 13000 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 07 вересня 2025 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому [PERSON] вказав, що позивачем не наведено розрахунку обчислення нарахованих процентів за користування кредитом. Вважає безпідставним нарахування процентів поза межами десятиденного строку кредитування, вважає заявлену до стягнення суму пред`явлену до стягнення за надання правничої допомоги завищену. Просить суд відмовити у задоволенні стягнення з нього процентів в розмірі 14020,00 грн відмовити та зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу. 19 серпня 2025 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує доводи відповідача викладені у відзиві, вказує, що кредитний договір укладений відповідно до вимог законодавства, а проценти нараховані у строк та відповідно до умов договору. Посилання відповідача про зменшення стягнення витрат на правничу допомогу вважає необґрунтованим. Просить позов задовольнити повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. В судове засідання [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25.06.2021 року [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклали договір про надання споживчого кредиту №4371621, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А219928» та відповідно до умов якого сума кредиту становить 10000 грн, строк кредиту 10 днів, стандартна процентна ставка 1,9% в день, та застосовується у межах строків кредиту вказаних у п.1.4, 4.2 та 4.3 договору (а.с.7-12). Сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит у якому відображено основні умови кредиту, порядок повернення кредиту та інші умов (а.с.13). Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від ТОВ «ФК«КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №7/9211 від 09.04.2024 року (а.с.19-22). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4371621 від 25.06.2021 року заборгованість [PERSON] становить 26105,47 грн. з яких: тіло кредиту 10000,00 грн., відсотки 15920,00 грн, інфляційні збитки 160,00 грн, нараховані 3% річних 25,47 грн (а.с.23-29). Із дослідженого розрахунку заборгованості також встановлено, що [PERSON] здійснив часткову оплату процентів на рахунок ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 3080,00 грн. (а.с. 27). 24.01.2022 року між ТзОВ «Авентус України» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №24-01/2022, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором №4371621 від 25.06.2021 року (а.с. 30-45). У свою чергу, 10.01.2023 року на підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором №4371621 від 25.06.2021 року (а.с. 46-63). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договори факторингу відносяться до оспорюваних договорів. Відповідач не оспорював договору факторингу, за якими перейшло до іншої особи право грошової вимоги за кредитним договором, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсними. Договір про надання споживчого кредиту №4371621 від 25.06.2021 року був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Укладення договору про надання кредиту та отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. Підписання договору про надання споживчого кредиту №4371621 від 25.06.2021 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що погодився на правила надання коштів у позику. Кредитодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, всупереч умовам кредитного договору, [PERSON] не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені договором про споживчий кредит №4371621 від 25.06.2021 року, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунками заборгованості. Суд відхиляє доводи відповідача наведені у відзиві щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, оскільки такі нарахування здійснювались відповідно до умов договору. Так, зокрема у п.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Відповідно до пункту 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Із дослідженого розрахунку заборгованості встановлено, що нарахування відсотків здійснювалось по 03.10.2021 року, тобто в межах строків визначених п.1.4 та п. 4.3.1 договору, а тому аргументи відповідача в цій частині спростовуються наявними та дослідженими судом доказами. Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховано на вищевказану суму заборгованості інфляційні втрати в сумі 160 грн. та 3% річних в сумі 25,47 грн. На переконання суду, вищевказані вимоги також підлягають задоволенню, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону, в тому числі приписам п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Суд погоджується із розміром заборгованості, оскільки такий розмір є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з усіма запропонованими умовами договору, у тому числі й з умовами нарахування комісії, підписавши кредитний договір, він розумів, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка та розмір комісії, позивач підтвердив це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду не надано, а тому суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: approved