Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

09 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 07 грудня 2000 року, відповідно до якого все належне йому майно заповів батькові позивачки [PERSON] , який спадщину прийняв, однак спадкових прав не оформив та [INFO] помер. Вказуючи, що вона та відповідачі належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті батька. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. 05 травня 2025 року позивачка з відповідачем [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого спадковий будинок переходить у власність позивачки. Вказуючи, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, позивачка просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У підготовче засідання позивачка не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 35), 29 вересня 2025 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без її участі (а. с. 38). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 34, 36, 37), 29 вересня 2025 року, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 39, 40, 41). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 11) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги за 2001-2005 роки села Клюськ Клюської сільської ради (особовий рахунок № 93) (а. с. 24). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстроване. До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1», загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м, літня кухня «Б-1», хлів «В-1» (а. с. 20-23). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 07 грудня 2000 року Клюською сільською радою Турійського району Волинської області, № 86, згідно з яким все спадкове майно заповів [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до довідки Клюської сільської ради Турійського району Волинської області [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном (а. с. 12). [PERSON] помер [INFO] (а. с. 14). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та постійно проживав разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , батьком [PERSON] та дочкою [PERSON] (а. с. 15). Позивачка є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 16). Заповітів за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після його смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками з Спадкових реєстрів (а. с. 51 на звороті, 52). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у встановлений законом строк подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, що відповідає вимогам частини першої\~статті 1273\~ЦК України (а. с. 44 на звороті, 61) Позивачка та відповідач [PERSON] у встановлений законом строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 43 на звороті, 44). 05 травня 2025 року спадкоємці уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , земельні ділянки, площею 1,8176 га, 0,4531 га та 0,2878 га, розташовані на території Турійської територіальної громади (колишня Клюська сільська рада) Ковельського району Волинської області, перейшли у спадщину дочці спадкодавця [PERSON] (а. с. 18). Постановою приватного нотаріуса від 05 травня 2025 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 19). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 110/2024 до майна померлого [PERSON] (а. с. 43-82). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, 605 гривень 60 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, по 201 гривні 87 копійок з кожного. На підставі\~викладеного,\~пункту 5\~Прикінцевих та\~перехідних положень Цивільного кодексу України, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270\~ЦК України та

Outcome: approved