Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 18 866,91 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2020 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір №9235621, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «wlTdg76JD2». Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 6 000,00 грн.; строк кредитування - 30 днів; дата повернення кредиту - 21.08.2020р.; розмір процентної ставки - 0,64%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70%; тип процентної ставки - фіксована; реальна річна процентна ставка - 233,60%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 7152,00 грн. На банківську картку позичальника № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. 01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ « Сіроко Фінанс» права вимоги за кредитним договором: №9235621. 05.02.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда -Ф» було укладено договір факторингу №20240205/2, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило на користь ТОВ «Артеміда -Ф» права вимоги за кредитним договором: №9235621. ТОВ «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] за договором позики №9235621. Позивач зазначає, що відповідач станом на 12.05.2025 має заборгованість перед ТОВ «Артеміда-Ф», яка становить 18 866,91 грн. та складається з заборгованості за договором позики №9235621 заборгованість за основним зобов`язанням - 6000,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування позикою 10 060,40 грн., інфляційне збільшення боргу 2 806,51 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, відзив, або пояснення на позов не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.07.2020 р між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №9235621, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Відповідно до п. 4.1 договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Згідно з п. 5 договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту - 6000,00 грн.; строк кредитування - 30 днів; дата повернення кредиту - 21.08.2020.; розмір процентної ставки - 0,64%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70%; тип процентної ставки - фіксована; реальна річна процентна ставка - 233,60%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 7 152,00 грн. Сторони також погодили у п. 6 Договору, що такий договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 6 договору). Договір про надання позики № 9235621 від 22.07.2020 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «wlTdg76JD2». 22.07.2020 первісний кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 6 864,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» №15/04-2024-2/ТНПП від 15.04.3024. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором № 9235621 від 22.07.2020 станом на 12.05.2025 року складає 18 866,91 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 10 060,40 грн.; інфляційне збільшення - 2 806,51 грн. 01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги за кредитним договором №9235621. 05.02.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда -Ф» було укладено договір факторингу №20240205/2, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило на користь ТОВ «Артеміда-Ф» права вимоги за кредитним договором №9235621. ТОВ «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] за договором позики №9235621, що доводиться Витягом з реєстру прав вимог №022-011021 від 01.10.2021, Реєстром прав вимог №20240205/2 від 05.02.2024, Витягом з реєстру прав вимог №20240205/2 від 04.03.2024 та платіжною інструкцією про здійснення оплати за договором факторингу. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості від 14.02.2024р. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановлені обставини справи та вказані норми закону свідчать про доведеність факту укладення договорів позики між первісним кредитором та [PERSON] . З наявних матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав та перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в обумовленій договором сумі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Артеміда-Ф» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] договору позики №9235621 від 22.07.2020 року. [PERSON] отримав кредит за договором № 9235621, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Артеміда-Ф» заборгованості за основною сумою боргу. Вирішуючи питання про стягнення відсотків, суд керується таким. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №9235621 від 22.07.2020 кредитні кошти надавалися на 30 днів. Втім, сторони передбачили, що договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Відтак, кредитор мав право нараховувати відсотки за весь період, впродовж якого боржник не повертав кредитні кошти. Розрахунок заборгованості за кредитним договором складено станом на 12.05.2025. Сума заборгованості за кредитом та відсотками відповідає тій, що зазначена в Реєстрі прав вимоги №20240205/2. Отже, суд дійшов висновку про законність вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором, за весь період, протягом якого [PERSON] не повертав кошти, допоки право вимоги до нього не перейшло до позивача. До розрахунків заборгованості за договорами позики позивач включив інфляційне збільшення боргу згідно ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/4518/165 від квітня 2023 року ВП ВС висловила позицію щодо підходів до визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, зазначивши, що у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. У конкретній справі на підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував індекс інфляції на суму заборгованості за тілом кредиту та несплаченими відсотками. З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що сума боргу за кредитним договором №9235621 від 22.07.2020 становить 16 060,40 грн., збитки від інфляції з урахуванням інфляції за період з серпня 2020 р. по лютий 2022 року складають 2806,51 грн. Однак, такі розрахунки інфляційного збільшення боргу суд не може вважати правильними, адже позивач нарахував інфляційне збільшення боргу відразу на усю суму заборгованості, тоді як наприклад, в серпні 2020 р. розмір боргу був меншим, адже ще не було нараховано відсотки за увесь період користування кредитними коштами. Відтак, вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення боргу суд вважає недоведеними розрахунками, відтак, відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №9235621 від 22.07.2020 у розмірі 16 060,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак, стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» підлягає заборгованість за Договором позики №9235621 від 22.07.2020, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у розмірі 16 060,40 грн. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Втім, вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд врахував, що: обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. представником позивача надано: - договір про надання правової допомоги № 20250512/3 від 12.05.2025, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Друндза О.В.; - попередній розрахунок суми судових витрат. Враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, складність даної справи, зважаючи на принципи реальності та співмірності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 2 062,06 грн. (16 060,40 *2422,40/18 866,91).

Outcome: partial