Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Куций О.С., звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що 29.07.2010 вона із [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 116. В результаті спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На цей час вона проживає у будинку своїх батьків, займається домашнім господарством, працює у магазині «Торба» на посаді касир-оператор, отримує мінімальну заробітну плату біля 8\~000 грн, інших доходів у неї немає. Відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, офіційно працює в ТОВ «Охоронна фірма «Січ» охоронцем, отримує заробітну плату, яку останнім часом витрачає на свої потреби, інших неповнолітніх дітей на утриманні у нього немає, аліментів він нікому не платить, інших стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, а тому зможе сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 5\~000 грн щомісячно. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач інколи надає, однак в недостатньому обсязі (20.05.2025 він оплатив аліменти в розмірі 300,50 грн, 04.07.2025 704,52 грн), решта коштів, які він заробляє повністю витрачає на свої потреби. Посилаючись на викладене та те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, просила стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 5 000 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що заявлені позовні вимоги позивача відповідач визнає частково. Вказує, що 29.07.2010 між сторанови було зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Відповідач розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, проте не погоджується з вимогою про сплату аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів є необґрунтованим та надто великим для відповідача. До 1 серпня 2025 року відповідач не був офіційно працевлаштований та не мав постійного заробітку. Працював сезонним робітником, а нерегулярного доходу вистачало лише на своє утримання та сплату аліментів на утримання сина в мінімальному розмірі. Відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що відноситься до витрат від яких відповідач не може відмовитись. Станом на сьогодні, з 1 серпня 2025 року відповідач працює на посаді охоронника ТОВ «Охоронна фірма «Січ», його посадовий оклад становить 8 275,00 грн, з якого ще будуть відраховані податки. Об`єктивно можливою сумою аліментів є розмір, який встановлено відповідно до законодавства України, а саме гарантований розмір аліментів на одну дитину, що становить не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень; працездатних осіб 3 028 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тобто, обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, необхідних для існування людини, та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя. Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою, в цьому випадку, для дитини з урахуванням її віку. За приписами правових норм, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Матір зобов`язана утримувати дітей як і батько у рівних частинах. Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн є абсолютно неможливим та необґрунтованим, враховуючи мінімальний дохід відповідача, що унеможливить виконання рішення суду. Таким чином, враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у утриманні неповнолітньої дитини в рівних частках, а також встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, відповідач не погоджується з стягненням з нього судових витрат по справі, оскільки спору між сторонами щодо утримання дитини немає. Вважає даний позов недоцільним та безпідставним. Відповідач не ухиляється від свого обов`язку сплачувати аліменти. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково вказав, що у відповідача є можливість додатково заробляти. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 2 500 грн аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 29.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 116, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 16 від 13.11.2023, складений Стримбівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2013. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/008562143 від 27.06.2025 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження № 18.6-22/235, складеного 26.06.2025 старостою Стримбівського старостинського округу, [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.07.2025 року №0909-25-09075, інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків щодо [PERSON] \~відсутня. Відповідно до копії наказу №29/25-к від 31.07.2025 директора ТОВ «Охоронна фірма «Січ» «Про прийняття на роботу» [PERSON] прийнято на роботу на посаду охоронника ТОВ «Охоронна фірма «Січ» з 1 серпня 2025 року з посадовим окладом 8 275,00 грн в місяць згідно штатного розпису. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей, хоча є здоровим, працездатним чоловіком молодого віку. Доказів того, що відповідач не може надавати дітям матеріальну допомогу, має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, працює на посаді охоронника ТОВ «Охоронна фірма «Січ», відсутність інших його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Не підтверджені будь-якими доказами доводи відповідача щодо його витрат та неможливість виконання рішення суду щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо свого дійсного майнового стану і посилається виключно на те, що працює на посаді охоронника. Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача. Разом з тим, розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 000,00 грн, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК щорічно до повноліття дитини підлягає індексації відповідно до закону. Заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 5 000 грн на дитину не обґрунтований та не підтверджений достатніми доказами, а тому розмір аліментів має бути справедливим, відповідати інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини. В задоволенні решти вимог позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 грн на користь державного бюджету України. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial