Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 18.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7699535 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору № 7699535, вказаний кредит надано відповідачу у розмірі 15000,00 грн. на споживчі (особисті) потреби. 27.11.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»було укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»права грошової вимоги за кредитним договором. Заборгованість відповідача по Кредитному договору № 7699535 від 18.03.2024 року перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»не сплачена та становить 61770,00 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 39270,00 грн. заборгованості за відсотками, 7500,00 грн. - заборгованість за пенею. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»за кредитним договором № 7699535 від 18.03.2024 року в розмірі 61770,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»заборгованість за кредитним договором № 7699535 від 18.03.2024 року в розмірі 61770,00 грн., судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подала. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до укладеного договору № 7699535 від 18.03.2024 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. на строк 360 днів та сплатою 2,20% в день. Згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»права грошової вимоги за Кредитним договором. Згідно витягу з Додатку №1 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 61770,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості тілом; 39270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7500,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором № 7699535 від 18.03.2024 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 61770,00 грн. Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті\~- це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7699535 від 18.03.2024 року. Судом встановлено, що відповідачем умови договорів належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування. В той же час, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 7500,00 грн., як суми заборгованості за пенею, до задоволення не підлягає. Так, згідно розділу 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025\~від\~14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025. Таким чином, з 24.02.2022 року на час прийняття рішення у справі в Україні безперервно діє воєнний стан. Посилання в позовній заяві на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки ці норми є загальними нормами законодавства і стосуються лише кредитних договорів, укладених до 24.02.2022 року, а також на те, що у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір від 08.07.2024 року з умовою про сплату пені, відхиляються судом. Так, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить у собі вказівки, що він застосовний до договорів, які укладені лише до 24.02.2022 року. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу. І поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Таким чином, норми ЦК України мають переважну дію над іншими правовими актами. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Сторони вправі в умовах договору обумовлювати сплату пені, але зобов`язані ураховувати положення основного акта цивільного законодавства - Цивільного кодексу України, яким визначено, що у період дії воєнного стану особа звільняється від виконання цивільного обов`язку щодо сплати пені, встановленої кредитним договором. Оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 7500,00 грн. пені є безпідставними. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за пенею в розмірі 7500,00 грн. слід відмовити. На даний час відповідачем борг за кредитним договором (тіло кредиту та проценти) не сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по вказаному кредитному договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подала. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 54270,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості тілом; 39270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 54270,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає\~2422,40 грн.\~понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач підтвердив витрати на правничу допомогу договором про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року; детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої (правової) допомоги до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року; актом про підтвердження факту надання (правової) допомоги від 31.03.2025 року. В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. було реально сплачено на рахунок адвоката, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача таких судових витрат, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально. Зазначення фіксованої суми в Акті\~про підтвердження\~факту надання\~(правової)\~допомоги від\~31.03.2025\~року жодним чином не свідчить про реальне понесення позивачем зазначених витрат, які, згідно ст. 137 ЦПК України, повинні бути документально підтверджені та вказувати на дійсність їх понесення, пов`язаність із розглядом даної справи та (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial