Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (зміна назви на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс») - Лановий Є.М. звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 26.12.2019 за власним волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН», Товариство, Кредитодавець), [PERSON] (далі - Відповідач) подав Заявку на отримання кредиту № 1456053. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. 27.01.2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту № 1946982. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Оскільки, ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1456053 від 26.12.2019 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця. Відповідно до умов кредитного договору, цей договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить усі істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства. Відповідач уклав Договір про споживчий кредит №1456053 від 26.12.2019 року з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення (долучено до позовної заяви) відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 10000 грн. Згідно правил, товариство не отримує повні реквізити Банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картках Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 20.08.2020 відповідно до умов Договору факторингу №02/08, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1456053 від 26.12.2019 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1456053 від 26.12.2019 року. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26349,96 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9025 грн.; заборгованість за відсотками становить 12334,46грн.; заборгованість за комісією становить 1200 грн.; заборгованість за пенею становить 3790,5 грн. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі № 1456053 від 26.12.2019 року направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 1456053 від 26.12.2019 року. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1456053 від 26.12.2019 у розмірі 26349,96 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9025 грн.; заборгованість за відсотками становить 12334,46грн.; заборгованість за комісією становить 1200 грн.; заборгованість за пенею становить 3790,5 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 07.05.2025 вказану справу прийнято суддею до свого провадження та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пінг-Понг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з звільненням судді [PERSON] у відставку на підставі Рішення ВРП від 06 травня 2025 року. Відповідачем [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності, посилаючись нате, що позовні вимоги ґрунтуються на підставі Договору, укладеного між відповідачем та ТОВ «Мілоан». Договір укладено 26.12.2019 на суму 10000 грн. строком на 30 днів (до 25.01.2020 включно) зі сплатою відсотків у розмірі 12% від суми кредитну одноразово. Позовною вимогою є стягнення заборгованості 26349,96 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9025 грн.; заборгованість за відсотками становить 12334,46грн.; заборгованість за комісією становить 1200 грн.; заборгованість за пенею становить 3790,5 грн. Однак платіжні доручення які надані позивачем до позовної заяви в якості доказу надання йому кредитних коштів, не містять відомості про номер особового рахунку та про зарахування на цей особистий рахунок грошових коштів, визначених позивачем. Також не містять його особистого підпису, який би підтверджував б отримання грошових коштів. Грошей вказаних він не отримував. Також вважає, що надана до позову виписка з особового рахунку позичальника не належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку. Окрім того на підтвердження укладення вказаного договору, позивачем не надано жодного докази, які б свою чергу фіксують послідовність всіх дій товариства та клієнта щодо укладення електронного договору. Разом з тим, вважає, що п. 1.5.1 Кредитного договору щодо встановлення комісії за надання кредиту, є нікчемним, оскільки за споживче кредитування вказана послуга за законом повинна бути надана безоплатно. Вказує, що заявлена позивачем до стягнення сума прострочених платежів за процентами у розмірі 12334,46 грн. не є співмірною сумі існуючої заборгованості за кредитом у розмірі 9025 грн. 23.04.2025 представником позивача ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» Нижник В.В. було надано до суду відповідь на відзив, у якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 02.07.2025 ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі. 29.07.2025 від позивача надійшла заява про зміну назви позивача, відповідно до якої вказано, що відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». 08.09.2025 від представника відповідача адвоката Виприка С.О. до суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу заявлених позивачем. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» - Лановий Є.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Виприк С.О. в судове засідання не з`явилися, представником позивача надано заяву до суду в якій останній просить проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача, в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року [PERSON] підписав в електронному вигляді анкету-заяву на кредит №1456053, яку він подав на офіційному сайті ТОВ Мілоан (а.с.12) 26 грудня 209 року між ТОВ Мілоан та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1456053, відповідно до п.1.1 умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.20-22). Відповідно до п. 1.2 - 1.5 Розділу 1 кредитного договору, сума кредиту становить 10 000 грн. у валюті - гривня; кредит надається строком на 30 днів з 26 грудня 2019 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25 січня 2020 року. Умовами п. 2.2.3 кредитного договору встановлено, що 2.2.3. проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Відповідно до п.2.3.1 умов кредитного договору визначено, що Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту. З умов п. 6.1 договору вбачається, що Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Згідно з анкетою-заявою на кредит №1456053 від 26 грудня 2019 року, роздрукованою позивачем із сайту miolan.ua, в ній міститься інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетні даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача, а також процес оформлення та розгляду заяви №1946982 (а.с.12). Надана суду вказана анкета-заява від 26 грудня 2019 року, як і договір про споживчий кредит від 26 грудня 2019 року, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача. З вказаної анкети-заявки вбачається, що в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» RL:https://miloan.ua/, [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 1456053. Канал залучення: targetmeh / 1 / cpl1. IP адреса з якої подано заяву: [NUMBER], час підписання договору 2019-12-26 03:03:39. З кредитного договору встановлено, що дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Додаток №1 до договору про споживчий кредит №1456053 від 26 грудня 2019 року містить Графік платежів (а.с.22 на звороті). Відповідно до платіжного доручення №12981227 від 26 грудня 2019 року, платник ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] на банківську картку VISA № [NUMBER] грошові кошти в сумі 10 000 грн. із зазначенням платежу: кредитні кошти згідно з договором 1456053 (а.с.31). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, яка складена ТОВ «Мілоан», борг [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» станом на 20 серпня 2020 року становить 26349,96 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9025 грн.; заборгованість за відсотками становить 12334,46грн.; заборгованість за комісією становить 1200 грн.; заборгованість за пенею становить 3790,5 грн. (а.с.14-15). 20 серпня 2020 року між ТОВ Мілоан та ТОВ Діджи Фінанс укладено договір факторингу № 02/08, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 23-26). 24 січня 2022 року між ТОВ Діджи Фінанс та ТОВ ФК Пінг-Понг було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а. с. 92-95). Згідно з витягом з Додатку до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.9). 02 листопада 2024 року адвокатом Білецьким Б.М., діючи в інтересах ТОВ ФК Пінг-Понг направлено [PERSON] досудову вимогу, згідно якої рекомендовано сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 26349,96 грн. в термін до 02 грудня 2024 року (а.с.33). 20 серпня 2025 року до суду надійшла відповідь з АТ Комерційного банку «ПриватБанк», з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на якій відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 26.12.2019 є фінансовим номером телефону [NUMBER] , який знаходиться в анкетних даних останнього. Повний номер рахунку за карткою № [NUMBER] . Щодо поповнення картки № [NUMBER] зазначено з виписки по рахунку, що 26.12.2019 дійсно надійшло зарахування коштів у сумі 10000 грн. LiqPay. ID платежу 1203920708 (а.с.119-120). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, є доведеним факт укладання 26 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит №1456053 та перерахування 26 грудня 2019 року грошових коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 10000 грн. за укладеним 26 грудня 2019 року договору про споживчий кредит №1456053 на погоджених умовах Акцепту оферти одноразовим ідентифікатором. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (колишня назва ТОВ ФК Пінг-Понг) в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №1456053 від 26 грудня 2019 року в сумі 10000 грн. за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне. Згідно з п. 1.2 договору, сума кредиту становить 10000 грн. Відповідно до п. 2 договору, кредит надається строком на 30 днів з 25 січня 2020 року. Відповідно до п.1.6 стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 1,5% фіксована. Пунктом 1.5.1 передбачена сплата комісії за надання кредиту 1200 грн. Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 26 грудня 2019 року перевищує 30 днів. Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 10000 грн. слід проводити із відсоткової ставки 1,5 %, яка обмежується 30 днями та їх загальний розмір складає 4500 грн. (10000 грн. х 1% х 27 днів). Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 12334,46 грн. позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором позики №1456053 від 26 грудня 2019 року в розмірі 4500 грн. - в межах строку користування кредитом, та заборгованість за комісією - 1200 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вимог про стягнення пені у розмірі 3790,5 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами у справі. Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (колишня назва ТОВ ФК Пінг-Понг) до [PERSON] є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики №1456053 від 29 грудня 2019 року в сумі 10000 грн. - за тілом кредиту, 4500 грн. - за відсотками за користування кредитом, 1200 комісія за видачу кредиту. Стосовно строків позовної давності, про застосування яких просив представник відповідача у своєму клопотанні слід зазначити наступне. Встановлено, строк дії договору закінчення - 25 січня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №651від 27 червня 2023 року Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2 з 1 липня 2023 року в Україні завершилася дія карантину та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу. Тобто строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжено на строк дії такого карантину, а саме: з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Із вказаними позовними вимогами у цій справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (колишня назва ТОВ ФК Пінг-Понг) звернулися до суду у березні 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, який зупинявся, оскільки час, який минув з моменту введення воєнного стану, не враховувався при обчисленні строку позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача у відзиві про застосування строків позовної давності є неспроможними, а відтак в цій частині слід відмовити. Стосовно витрат на правову допомогу та клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу заявлених позивачем,слід зазначити наступне. Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У позовні позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №43657029 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ ФК Пінг-Понг; Акт приймання-передачі про надання юридичної допомоги на суму 6000 грн., детальний опис робіт на суму 6000 грн., додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від (а.с.17-19, 16,30). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач заперечував проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1400 грн. 42 коп. (26349,96 х 100 : 15700 = 168 %, 2422,40 : 168 % = 1400,42 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial