Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за №14.03.2024-100001148 від 14 березня 2024 року в розмірі 30 800 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 14 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №14.03.2024-100001148. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у сумі 11 000 грн, строком на 140 днів. Умовами кредитного договору передбачена ставка, яка є фіксованою та становить 1% за 1 день користування кредитом, денна процентна ставка 0,82%. Згідно із умовами договору комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 1650 грн. Також відповідачу нараховувалася неустойка 110 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання Позивач належним чином виконав умови кредитного договору надавши відповідачу кредит у розмірі 11000 грн, строком на 140 днів, які отримані відповідачем 14 березня 2024 року. Водночас,\~відповідач свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~належним чином\~не виконав,\~у зв`язку\~з чим\~виникла заборгованість\~за кредитним\~договором за\~№14.03.2024-100001148 від 14 березня 2024 року, яка становить 30 800 грн, з яких: 11\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн заборгованість за відсотками, 1650 грн заборгованість за комісією та 2750 грн заборгованість за неустойкою. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2025 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 15 серпня 2025 року представник відповідача адвокат Собчук В.К. подав відзив на позовну заяву. Вказав, що відповідач визнає позовні вимоги в частині тіла кредиту 11 000,00 грн, яку зобов`язується добровільно сплатити. Водночас, категорично заперечує проти стягнення процентів, комісії та неустойки, оскільки вони є безпідставними. Відповідача є військовослужбовцем ЗСУ, який проходить службу за контрактом з 2021 року та безпосередньо брав участь у заходах оборони. Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період особливого періоду військовослужбовці звільняються від сплати процентів за користування кредитом та неустойки (штрафу, пені), за винятком цільових кредитів. Оскільки Україна перебуває в особливому періоді з 2014 року, а на час дії договору триває воєнний стан, зазначені пільги поширюються на відповідача. Позивач не мав права нараховувати проценти та пеню, ці суми підлягають списанню. Заперечив щодо стягнення одноразової комісії, оскільки вона вже була врахована при видачі кредиту, а її повторне стягнення є необґрунтованим. Розмір нарахованих процентів є явно завищеним щоденна ставка 1% еквівалентна річній ставці ~365%, що суттєво перевищує розумні межі та суперечить принципам добросовісності і справедливості (ст. 3 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Зазначив, що позивач не надав належних доказів щодо обґрунтованості заявлених сум: відсутній детальний розрахунок процентів та неустойки, не доведено правомірність нарахувань під час воєнного стану. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів, комісії та неустойки. Також, просить стягнути з позивача 5000 грн\~витрат на правову допомогу. 25 серпня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив. Вказав, що вимоги є обгрунтованими. Відповідно до умов кредитного договору, комісія за перерахування коштів є законною складовою загальних витрат за споживчим кредитом згідно зі ст. 8 ЗУ "Про споживче кредитування". Ця умова є дійсною та не суперечить законодавству, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17. Щодо розрахунку заборгованості, позивач надав детальний розрахунок у вигляді Картки субконто, який є належним та допустимим доказом. Відповідач не надав альтернативного розрахунку, що свідчить про відсутність підстав для оскарження розміру боргу. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.07.2020 по справі №367/4970/13-ц, тягар доказування неправильності розрахунку лежить на відповідачі. Окрім того, просив зменшити витрати на правничу допомогу до 3 000 грн, виходячи з неспівмірності заявлених витрат ціні позову та принципів розумності, справедливості. На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити та зменшити витрати на правничу допомогу відповідача до 3 000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився. попередньо подав заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Присутній у судовому засіданні представник відповідача адвокат Собчук В.К. просив задовільнити позов частково, з підстав викладених у відзиві. Судом встановлено, що 14 березня 2024 року позивач направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти кредитний договір та останній акцептував оферту щодо укладення вказаного кредитного договору. Згідно умов вказаної пропозиції (оферти), дата видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. 14 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний договір про надання кредиту за №14.03.2024 -100001148, шляхом підписання заявки. Вказаний договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е912. Згідно умов п. п. 1, 2, 3, 4 Кредитного договору, дата надання/видачі кредиту 14 березня 2024 року. Сума кредиту становить 11000 грн, строк, на який надається кредит, становить 140 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 31 липня 2024 року. Відповідно до умов п. 5. Кредитного договору, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Як вбачається з умов п. 6 Кредитного договору, денна процентна ставка становить 0,82% = (12693,82/11000)/140*100. Згідно із умовами п. 8 Кредитного договору, комісія, пов?язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1650 грн. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Положенням п. 13 Кредитного договору встановлено, що неустойка становить 110 грн, за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконаного /неналежно виконаного зобов?язання. Графік платежів: проценти, розраховані вищевказаним способом за первинний, черговий періоди, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду; кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти. Сума кредиту сплачується 10 платежами у розмірі 2369,38 грн за 1, 2, 3, 4, 5,6,7,8 та 9 платежів, та 10 платіж у розмірі 2369,40 грн. Комісія за надання у складі чергового платежу сплачується 2 платежами у розмірі 829,38 грн та 820,62. Окрім того, заявка містить інформацію про платіжний засіб відповідача для перерахування коштів: 4731-21ХХ-ХХХ-3330. Як слідує з квитанції «LIQPAY» № 2437316546 на карту 473121*30 згідно договору за №14.03.2024 -100001148 були зараховані грошові кошти в розмірі 11000 грн 14 березня 2024 року. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідач визнає. Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором за №14.03.2024 -100001148 від 14 березня 2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 30800 грн, з яких: 11000 грн заборгованість за тілом кредиту, 15400 грн заборгованість за відсотками, 1650 грн заборгованість за комісією та 2750 грн заборгованість за неустойкою. Проценти по кредиту нараховані за період з 14 березня 2024 року по 31 липня 2025 року. Відповідач визнає факт неповернення кредиту у сумі 11 000 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] 14 березня 2024 року підписано кредитний договір за №14.03.2024-100001148, шляхом підписання заявки за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е912. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 3 ст.\~18\~Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №14.03.2024-100001148 від 14 березня 2024 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи встановлено, що 14 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір за №14.03.2024-100001148, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на його банківську картку. Представник відповідача не заперечив факт укладення вказаного договору та отримання коштів від позивача. Оскільки доказів належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором матеріали справи не містять, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11 000 грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, комісією та неустойкою, слід зазначити наступне. Згідно з посвідчення серії [NUMBER] від 16 квітня 2025 року, [PERSON] є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Як вбачається із довідки №50/02/10/1-4111 від 07 липня 2025 року, виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України МВС України, старший лейтинант [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 04 лютого 2021 року по теперішній час. Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2115 від 27 березня 2025 року, виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України МВС України, [PERSON] дійсно в період з 11 листопада 2024 року по 10 лютого 2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, брав та бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, нарахована останньому заборгованість за простроченими відсотками та неустойкою, підлягає списанню позивачем в силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відсутні підстави для стягнення вказаної суми з відповідача. Окрім того, списання неустойки нарахованої в період дії воєнного стану передбачено положення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом, відсотками, пенею, просить також стягнути заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 1650 грн. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до\~вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей\~Закон\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 5, 7\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до вимог ч. 5\~ст 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору про надання кредиту № 14.03.2024-100001148 від 14.03.2024 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1650 грн, встановлена в п. 8 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1650 грн суперечать положенням\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1650 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 000 грн, оскільки позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів. Окрім того, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 865,14 грн (11000 * 2422,40 / 30800), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~вимогами ч.ч.1.2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач подав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача надав суду: - ордер серії ВО №1112969 від 04 серпня 2025 року; - договір про надання правничої (правової) допомоги № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року, укладений між Адвокатським Бюро «Віктора Собчука» та [PERSON] ; - додаткову угоду №1 від 07 серпня 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №02/08/25 від 02 серпня 2025 року; - побутовий касовий ордер № 1 від 07 серпня 2025 року; - квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 07 серпня 2025 року. Позивач подав клопотання про зменшення таких витрат, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність із складністю справи та часом затраченим адвокатом. В силу вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Оцінивши в сукупності надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, суд вважає, що відповідачем підтверджено понесення таких витрат. \~ \~ \~ \~Однак, приймаючи до уваги часткове задоволення позову, клопотання сторони позивача про зменшення таких витрат, суд вважає, що із позивача на користь відповідача слід стягнути 2000 грн витрат на правову допомогу адвоката. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). На підставі наведеного,

Outcome: partial