Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У грудні 2024 року представник [PERSON] та [PERSON] , адвокат Бінерт Алла Олександрівна, звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Товарна біржа «Ізумруд», приватний нотаріус Херсонського районного нотаріального округу Херсонської області Сергєєва Галина Вікторівна, про визнання дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] який було посвідчено 16.04.1997 року на Херсонській Товарній біржі «Ізумруд» за №1289. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.04.1997 року [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1289, посвідченому 16.04.1997 року на Херсонській Товарній біржі «Ізумруд», а саме: житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 травня 2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з житлового будинку, загальною площею 48,70 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями померлого за законом є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадкоємці звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але в оформленні спадкового майна після смерті останнього нотаріусом їм було відмовлено, оскільки зазначений договір купівлі-продажу є не чинним, так як не посвідчений нотаріально. В зв`язку з тим, що вона не може реалізувати своє право на спадкове майно, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У зв`язку із вищевикладеним позивачі звернулися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачам десятиденний термін для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивачі, в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивачів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик за останнім відомим місцем проживання відповідача. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Приватний нотаріус Херсонського районного нотаріального округу Херсонської області Сергєєва Галина Вікторівна в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 16.04.1997 року [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1289, посвідченому 16.04.1997 року на Херсонській Товарній біржі «Ізумруд», а саме: житлового будинку [ADDRESS] . З моменту посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] , разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] оселився у будинку і проживав у ньому, про що свідчить виписка з погосподарської книги №3. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 травня 2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з житлового будинку, загальною площею 48,70 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями померлого за законом є його дружина [PERSON] та син [PERSON] , родинні зв`язки яких підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.07.1994 року за реєстровим № 363, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У договорі купівлі-продажу № 1289 від 16.04.1997 року зазначено, що члени Херсонської товарної біржі «Ізумруд» [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір про наступне: продавець [PERSON] продає, а покупець [PERSON] купує будинок із господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на Товарній біржі «Ізумруд», про що внесено запис в журналі біржових угод за реєстровим № 1289. Сторони договору купівлі-продажу при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за 6200,00 грн., які покупцем було сплачено. При цьому, продавець будинку засвідчила своїм підписом, що відчужувана нею нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору). Згідно Виписки з по господарської книги № 1 (облікової карти об`єкта по господарського обліку на 2016-2025 рр., номер об`єкта по господарського обліку 0830-1), власником домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . У відповідності до довідки Чорнобаївської сільської ради № 1573 від 04.12.2024 року, на майно, що належало [PERSON] , арешту та заборони відчуження по Чорнобаївській сільській раді не накладено. [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] . На день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] ( [INFO] , дружина) та [PERSON] ( [INFO] , син). Відповідно до довідки № 189, виданої Чорнобаївською сільською радою 05.12.2024 року, спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з 01.08.1997 року по день смерті [INFO] . З метою отримання у власність рівних часток спадкового майна, що належало [PERSON] на момент смерті, позивачі звернулись із відповідною заявою до приватного нотаріуса Херсонського нотаріального округу Херсонської області Сергеєвої Галини Вікторівни. Разом із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, позивачами у якості правовстановлюючого документу було подано договір купівлі-продажу № 1289, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований Херсонською Товарною біржею «Ізумруд» 16.04.1997 року. Постановою приватного нотаріуса Херсонського районного нотаріального округу Херсонської області Сергеєвою Галиною Вікторівною № 139/02-14 від 30.11.2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» 6.04.1997 року за реєстровим № 1289, не є нотаріально посвідченим договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Зі змісту договору купівлі-продажу №1289 від 16.04.1997 року вбачається, що його укладено у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстровано на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню він не підлягав. За правилом\~статті 47 ЦК Української РСР\~нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18). До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах бюро технічної інвентаризації, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. Також, відповідно до п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, сторони, досягнули згоди з усіх істотних умов договору, та фактично виконали умови угоди, тому підстав для сумніву в правомірності та дійсності укладеної угоди суд не вбачає. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу № 1289 від 16.04.1997 року, відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. При цьому, права, зареєстровані до 1 січня 2013 року, залишаються дійсними. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З досліджених судом доказів встановлено, що за [PERSON] не зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Ізумруд» 16.04.1997 року за реєстровим №1289. Інформації на час вирішення спору про те, що відомості про право власності позивача внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно у суду відсутні. Сторони біржової угоди виконали умови договору купівлі-продажу, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином\~ [PERSON] набув право власності на домоволодіння і правомірно володів ним до моменту смерті, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з метою оформлення позивачами спадкових прави після смерті [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що позивачі вірно визначилися з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, яке входить до спадкової маси після смерті [PERSON] , є єдиною перешкодою для нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Outcome: approved