Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.12.2024 [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Сумське міське громадське об`єднання Автогаражне товариство Цукровик (код ЄДРПОУ 24021343) про визнання недійсним правочину, із змісту якого вбачається, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим 17.06.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, копія якого, з наявного у нього оригіналу, додається до позовної заяви. При житті, крім наявності у нього частки власності кв. [ADDRESS] , яку він разом з його матір`ю [PERSON] та ним отримав у спільну сумісну власність 12.06.2000 від ВАТ Сумський рафінадний завод , у нього у власності був ще й гараж, побудований у Автогаражному товаристві Цукровик (колишній автогаражний кооператив Цукровик ) , на виділеній йому у власність для цієї мети Ковпаківською у м. Суми районною радою народних депутатів 23.04.1983, земельній ділянці. Після смерті батька, в процесі оформлення його спадщини, він, як один з його спадкоємців першої черги, неодноразово звертався до Сумської міської ради щодо правового статусу земельної ділянки та гаражу, який покійний батько побудував в Сумському автогаражному кооперативі Цукровик . Іншим спадкоємцем також першої черги був його рідний брат [PERSON] . Однак, на всі його звернення йому надавались відповіді про те, що, дійсно, така земельна ділянка під № [NUMBER] площею 24,2 м ? у вищевказаному автогаражному кооперативі батькові надавалась, але у власність вона йому не передавалась, як не оформлювалось і його право власності на побудований гараж. Таким чином, він вважав, що повністю прийняв спадщину своїх батьків і з цих причин він не звертався до нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право власності в порядку спадкування ні на зазначену земельну ділянку, ні на побудований на ній гараж. Однак, з листа виконавчого комітету Сумської міської ради від 08.09.21 № 2222, надісланого на адвокатський запит його представника адвоката Сапіча В. М. , йому стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 425 від 18.08.1994 земельна ділянка № [NUMBER] площею 24,2 м ? без зазначення кадастрового номеру за його відсутністю на той час, в Атогаражному кооперативі Цукровик , на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 Про приватизацію земельних ділянок , все-таки була передана його батьку [PERSON] у приватну власність, як члену вказаного кооперативу, але необхідних документів, щодо юридичного оформлення свого права власності ні на земельну ділянку, ні на побудований на ній цегляний гараж, у встановленому законом порядку, батько не отримав, хоча, як вказано вище, ще у 1994 році цю земельну ділянку він не тільки фактично прийняв у свою власність, але і використав її за прямим цільовим призначенням, а саме: протягом 1994-1995 років він побудував на ній капітальний цегляний гараж, що підтверджується відповідною довідкою Автогаражного товариства Цукровик , копія якої додається до даної позовної заяви. У зв`язку з вищевказаними обставинами і зазначена земельна ділянка, і побудований на ній цегляний гараж, на момент смерті батька, не ввійшли до його спадщини і тому ні він, ні його брат [PERSON] не могли прийняти у спадок вказане нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 Про приватизацію земельних ділянок , є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів про право власності на земельну ділянку. Виходячи з вказаного, можна зробити висновок про те, що, навіть без належного юридичного оформлення права власності на таку земельну ділянку, вона, тим не менш, даним нормативним актом визнавалась власністю отримувача такої земельної ділянки і таким чином повинна відноситись до предметів його спадщини. Що ж стосується побудованого на вказаній земельній ділянці гаражу, то відповідно до ч. 1 ст. 12 чинного на той час Закону України Про власність , громадянин набуває право власності на результати своєї праці, в тому числі, і на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) з моменту завершення будівництва (створення майна) . Отже, на підставі вказаної норми Закону, навіть без державної реєстрації, і гараж побудований на спірній земельній ділянці знаходився у власності батька і також був предметом спадщини. Про це ж йдеться і в рішенні Конституційного Суду України від 13.03.2021 у справі № 5-рп/2012 та ч. 3 ст. 5 чинного ЦК України, згідно яким, якщо цивільні відносини виникли раніше, застосовуються ті акти цивільного законодавства, які були чинними на той час. Однак, прийняти у власність свою частку власності на вищевказану земельну ділянку та побудований на ній гараж у позасудовому порядку він не зміг, оскільки, як йому стало відомо, згідно витягу з Державного земельного реєстру від 21.07.2020, зробленого за його заявою, право власності на земельну ділянку № 46, кадастровий номер: 5910136600:16:006:0046 в громадському об`єднанні Автогаражне товариство Цукровик , 03.11.2016 було зареєстроване за [PERSON] . Підставою реєстрації за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку стало рішення Сумської міської ради № 1714-МР від 25.01.2016, яким дана земельна ділянка була передана у його власність, копія якого додається до даної позовної заяви. Вказане рішення органу місцевого самоврядування він вважає незаконним, оскільки земельна ділянка, що вже була передана у власність іншій особі, яка була прийнята цією особою і, більш того, використана нею за її цільовим призначенням, була передана іншій особі, що беззаперечно не тільки суперечить вищевказаним нормам законодавства України, але суперечить і здоровому глузду. Адже при передачі вказаної земельної ділянки [PERSON] . Сумській міській раді було добре відомо про те, що на цій земельній ділянці знаходиться капітальна будівля, що належить на праві власності іншій особі. А за таких обставин, відповідно до вимог ст. 52 Закону України Про власність , який був чинним на момент виділення батьку спірної земельної ділянки, спочатку необхідно було прийняти рішення про вилучення цієї земельної ділянки у її власника з попереднім відшкодуванням витрат на будівництво, а якщо він не був згоден з таким рішенням, то таке вилучення могло бути тільки після вирішення цього питання судом. Таким чином, фактично Сумська міська рада передала у власність [PERSON] не тільки земельну ділянку, яка раніше була передана у власність іншій особі, але і побудовану на ній капітальну споруду, що належала на праві власності цій особі, фактично порушивши права власності як власника земельної ділянки та власника побудованої на ній капітальної споруди, так і право його спадкоємців, передбачене ст. 1218 ЦК України, згідно якій до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Адже згідно положень ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 202 ЦК України, рішення Сумської міської ради № 1714-МР від 25.01.2016 про передачу [PERSON] у власність спірної земельної ділянки є правочином, оскільки воно спрямоване на набуття останнім відповідних прав та обов`язків .Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1,3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з вимог вказаних норм цивільного законодавства, вищевказане рішення Сумської міської ради є недійсним внаслідок його протиправності. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом. Оскільки Сумська міська рада є суб`єктом владних повноважень, то 09.08.2022, тобто в межах строку позовної давності, він звернувся з аналогічним позовом до Сумського окружного адміністративного суду, який навіть спочатку відкрив по його позовній заяві провадження в адміністративній справі № 480/5145/22. Однак ухвалою вказаного суду від 26.05.2023, яку він отримав по пошті тільки 01.06.2023, провадження по справі було закрите, оскільки його позовна заява повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства. Після цього він звернувся з таким же позовом до Ковпаківського районного суду м. Суми. Але рішенням вказаного суду від 19.11.2024 у справі № 592/16150/23 його позовна заява була залишена без задоволення, оскільки ним помилково, в якості відповідача, було зазначено замість Сумської міської ради виконавчий комітет цієї ради. Вказаний факт і став причиною його повторного звернення до суду із зазначенням належного відповідача. Інших судових справ, які б стосувались встановлення права власності на гараж, побудований на земельній ділянці № [NUMBER] , площею 24,2 м ? та на зазначену земельну ділянку, а тим більше судових рішень по цим справам не було. Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб. В той же час, відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на території Ковпаківського району м. Суми, відтак дана справа підсудна Ковпаківському районному суду м. Суми. Відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України він повідомляє про те, що ним не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а орієнтовний розрахунок судових витрат по справі складає 3211,20 грн. , з яких 1211,20 грн. складає судовий збір та 2000 грн. складають витрати на правову допомогу адвоката. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215 ЦК України,

Outcome: partial