Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до СВП ПАО «Київтеплоенерго» (далі- відповідач, Підприємство) про визнання протиправними дій та просив суд визнати дії СВП Київські теплові мережі ПАО «Київтеплоенерго» по нарахуванню та намаганню сплатити за неіснуючу комунальну послугу - протиправними. У обґрунтування вимог позову вказує, що останній не користується системою централізованого опалення з 2000 року. радіатори системи централізованого опалення в квартирі відсутні з 2000 року. Конструкція централізованої опалювальної системи в квартирі [ADDRESS] влаштована таким чином, що можна індивідуально відключити радіатори централізованого опалювання без порушення забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку для опалювання інших квартир будинку. Позивач неодноразово звертався до суб`єкта господарювання , СВП Київські теплові мережі ПАО «Київтеплоенерго», щоб останні направили фахівця для докуметального фіксування факту відсутності радіаторів централізованого опалення. Договір між позивачем та відповідачем на користування централізованим опаленням - не укладався. Однак відповідач нараховує позивачу та вимагає сплати грошових коштів за централізоване опалення. На підставі викладеного, просив задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року вказану справу було передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2020 року прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження у вказаній цивільній справі № 760/2888/20-ц та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 15.10.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позовних вимог, позов вважає безпідставним, необґрунтованим та не підтверджений належними доказами. 22.10.2020 року на адресу суду від відповідача надійшли пояснення до відзиву. 05.10.2021 року відповідно до розпорядження № 340 від 04.10.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з смертю судді [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року цивільну справу № 760/2888/20-ц прийнято до провадження судді Соколова О.М. та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомив. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Окрім цього, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Чірікоста і Віола проти Італії», у якому визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Крім того, інформація щодо розгляду справи розміщена на сайті Судова влада України https://court.gov.ua/fair/, з якою учасники справи можуть ознайомитись. Станом на день розгляду справи будь-яких заяв від сторони позивача до суду не надходило. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява в якій останній просив розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого часу перебування справи в провадженні суду, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги систему централізованого опалення житлового будинку за адресо [ADDRESS] оснащено будинковим засобом обліку теплової енергії зав. № 69620488 марки MULTICAL, діапазон розповсюдження - всі квартири будинку який встановлено на системі централізованого опалення будинку. Опалювальна площа квартир вищезазначеного будинку становить (дані на 01.05.2020): - 4293,30 кв.м; квартири оснащені квартирними засобами обліку теплової енергії індивідуальною системою опалення відсутні; - опалювальна площа нежитлових приміщень, система опалення яких підключена загальнобудинкової системи становить 240,60 кв.м. - в квартирі [ADDRESS] відсутній індивідуальні засіб обліку теплової енергії. Нарахування плати за отримані послугу з централізованого опалення мепщанцям будинку проводяться відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізовано опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а саме: згідно з показаннями будинкового засобу обліку, тобто за фактично спожиту теплову енергію пропорційно опалювальній площі всіх приміщень будинку. Листом № 30/1/1/1019 від 08.07.2019 року Підприємством надано роз`яснення щодо можливості відключення помешкання від системи централізованого опалення житлового будинку. Також повідомлено, що квартири в житлових будинках забезпечуються теплопостачанням від загальнобудинкової централізованої системи опалення, за проектними схемами, що збалансовані в цілому по будинках. Питання відключення мереж централізованого опалення (ЦО) та постачання гарячої води (ГВП) в багатоповерхових житлових будинках регулюється Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169 (Порядок). Пунктом 1 розділу III Порядку передбачено, що відключення окремих квартир у багатоквартирних будинках можливе лише за умови, якщо на день набрання чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена від ЦО та ГВП. У такому випадку для відключення від ЦО власник квартири багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відключення та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання такої квартири. За результатами розгляду заяви постійно діюча комісія для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (Комісія) надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Порядком передбачено можливість відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому. У такому випадку зборами співвласників житлового будинку має бути ухвалене рішення, оформлене протоколом, про відключення будинку від ЦО та ГВП та про намір влаштування в будівлі альтернативну систему теплопостачання. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» рішення про відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища приймається зборами співвласників багатоквартирного будинку. При цьому Порядок визначає, що у багатоквартирних будинках, в яких на день набуття чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не менше половини квартир і нежитлових приміщень відокремлена від цих мереж, власники квартир і приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право відключити свою квартиру та облаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Рішення щодо відключення будинку приймається органом місцевого самоврядування з урахуванням рішення Комісії. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. У житловому будинку [ADDRESS] , відокремлення квартири позивача є не можливим, оскільки жодних документів підтверджуючих правомірність відключення квартири [ADDRESS] , від системи централізованого опалення житлового будинку власником вищезазначеної квартири до підприємства не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії Підприємства є виключно правомірними і у діях останнього не вбачається складу цивільного правопорушення, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. З наведеного вбачається, що Підприємство жодним чином не порушено права та інтереси Позивача, що виключає будь-які вимоги позивача, або інших осіб. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. З цих норм слідує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Захисту підлягає тільки порушене право. Отже, суд не може захистити права та інтереси на майбутнє. У той же час КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» жодним чином не було порушено права позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позову і як наслідок, про відмову у його задоволенні.

Outcome: dismissed