Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] (далі - позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якій просить, з урахуванням подальших доповнень, зарахувати на рахунок позивача відповідну суму в розмірі 5244 грн, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані кошти у розмірі 63723,73 грн, пеню в розмірі 323079,31 грн, 3 відсотки річних у розмірі 4514,78 грн, інфляційні витрати в розмірі 13916,23 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 травня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - AT «ПриватБанк», Банк) виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення [PERSON] анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. [PERSON] було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в роз 200 000 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі № 757/9008/23-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Вищезазначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили, касаційному порядку не переглядалося. 01.01.2023 Банком було здійснено безпідставне списання на оплату процентів в розмірі 6 773 грн 50 коп. В подальшому, [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою від листопада 2024 року про зарахування суми на рахунок та повернення грошових коштів. Листом від 23 грудня 2024 року № 20.1.0.0.0/7- 241125/58729 Банк залишив заяву [PERSON] без задоволення, кошти банк безпосередньо на картковий рахунок не зарахував, вищезазначені грошові кошти Банк не повернув. Під час розгляду цивільної справи в період з 08.05.2025 по 27.06.2025 частково зараховано грошові кошти та на даний час залишилось для зарахування 5244 грн. У відзиві на позовну заяву представник АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що з позовними вимогами погоджується лише в частині залишку для зарахування у сумі 5244 грн. Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат вважає позов необґрунтованим та їх розмір вважає, що може бути розрахований з 24.11.2024. Ухвалою від 19.05.2025 позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів прийнято до провадження судді. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку позовного спрощеного провадження. 26.06.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 30.06.2025 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про зменшення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов з урахуванням поданих додаткових уточнень. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні цивільного позову. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 17 травня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення [PERSON] анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до положень частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно вимог статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. В силу статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач, не надавав банку згоду на списання грошових коштів з його карткового рахунку. Таким чином, списання коштів з карткового рахунку позивача на погашення заборгованості за кредитом є таким, що здійснене без урахування змісту зазначених вище норм права. Щодо посилання представника відповідача, як на підставу списання грошових коштів, на Умови і правила надання банківських послуг, і позивач є споживачем банку, то слід зазначити наступне. У постанові від 22 березня 2017 року по справі №6-2320цс16 Верховний Суд України, розглядаючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив, що Умови та тарифи не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач згідно Умов, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банком не надано будь-якого витягу з Умов і правил надання банківських послуг, які б містили підпис позивача. Так, судом не встановлено які саме Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 17.05.2019 і на які погодився позивач, а також, що саме на цими Умовами, передбачено право банку списувати грошові кошти із її рахунків, які відкриті у АТ КБ «Приватбанк». Аналізуючи вище викладене, списання коштів з карткового рахунку позивача, було здійснено АТ КБ «Приватбанк» без достатніх на те правових підстав, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача залишок списаних грошових коштів у розмірі 5244 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь 3% річних та матеріальні втрати у зв`язку з інфляційними процесами. Разом з тим, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в цій частині з розрахунку за період з 01.01.2023 по 12.05.2025. Тобто 24.11.2024 (дата звернення до відповідача) по 12.05.2025 (дата подачі позову) х3 : 100 : 365 = 885,14 грн Сукупний індекс інфляції за вказаний період = 101,9%х101,4%х101,2%х100,8%х101,5%х100,7%х101,3%= 109,13% 63723.73 грн (сума, яку відповідач мав повернути) х 109,13% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 63723,73 грн. (сума боргу) = 5817,97 грн. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 470/493/17 зазначено: «Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суд першої інстанції, з висновкам якого в частині застосування норм матеріального права погодився і апеляційний суд, вищенаведеного не врахували, не звернули увагу на те, що чинним законодавством передбачено правовий механізм та вид відповідальності у разі порушень прав контрагента за договором банківського рахунку, не з`ясували правової природи укладеного між сторонами договору та умови, які становлять його зміст, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про необхідність застосування приписів пункту 5 частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Застосування цієї норми закону можливе при вирішення подібного спору за умови укладення між сторонами договору банківського вкладу, а не договору банківського рахунку. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.01.2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) зауважила на правові підстави та базу нарахування пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у відносинах за договорами банківського вкладу, а саме на проценти, нараховані на суму вкладу. Отже, оскільки між сторонами укладено договір банківського рахунку, покладення на банк відповідальності відповідно до ч. 5 ст. Закону України "Про захист прав споживачів" є незаконним, що узгоджується з висновками Верховного Суду, який розмежував підстави для застосування даної норми у правовідносинах банківського рахунку та депозитного рахунку. Враховуючи викладене в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі викладено та

Outcome: partial