Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

\~ \~ Позивач\~ТОВ «ФК\~«ЕЙС» звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 27.12.2021 року кредитного договору №980645764 отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит у розмірі 5050 грн, строком на 30 днів. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 12\~596,72 грн., з яких: заборгованість за кредитом\~5050 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом\~7546,72 грн. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу № 28/1118-01 з ТОВ «Таліон плюс», який неодноразово продовжували шляхом укладення додаткових угод. Так, 31 грудня 2023 року сторони договору уклали додаткову угоду, якою продовжили строк дії договору до 31 грудня 2024 року. На підставі вказаного договору з додатковими угодами ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 12\~596,72 грн. 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу №05/0820-01 з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Відповідно до Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12\~596,72 грн. 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №29/05/25-Е, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до боржника за кредитним договором на загальну суму 12\~596,72 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 12\~596,72 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом опублікування на офіційному вебсайті судової влади України тексту оголошення про виклик відповідача. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. Відповідно до ст. 280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 01 жовтня 2025 року згідно ст. 281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 1054 ЦК України\~встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії №980645764 від 27.12.2021 року про надання кредиту у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 5050 грн /а.с.35-38/. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними щодо підписання у самому договорі та відповідною довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі /а.с.11-20/. На виконання п.1.3 умов договору кредитодавець надав [PERSON] кредит в сумі 5050 грн. Факт надання кредитних коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням від 27.12.2021 року /а.с.38/ та випискою по рахунку відповідача, відкритому в АТ «Універсал Банк» /а.с.113-117/. Дата повернення кредиту\~26.01.2022 року (п.1.3 договору). Відповідно до п.1.9.1 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які в період дисконтного періоду (30 днів) нараховуються за Дисконтною процентною ставкою щоденно в розмірі 748,25 процентів річних, що становить 2,05 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п.1.12.2 після закінчення дисконтного періоду процентна ставка визначена в розмірі 1087,70 відсотків річних, що становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до ст.ст. 526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала. В період з 27.12.2021 року до 05.05.2022 року утворилась заборгованість в сумі 12\~596,72 грн., з яких: заборгованість за кредитом\~5050 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом\~7546,72 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» /а.с.46-48/. При цьому суд враховує, що\~Закон України «Про електронну комерцію»\~передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно \~ст.12 вказаного Закону\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з додатковими угодами про пролонгацію дії договору, згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 12196) за кредитним договором №980645764 від 27.12.2021 з загальною сумою заборгованості 12\~596,72 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, додаткових угод, витягом з реєстру боржників. /а.с.71-72,74-86/. Крім того, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 05.08.2020 уклало договір факторингу №05/0820-01 від з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Відповідно до Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12\~596,72 грн /а.с.65-70, 62-63/. Крім того, 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №29/05/25-Е, згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у ТОВ «Фінансова реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 131) за кредитним договором за кредитним договором №980645764 від 27.12.2021 із загальною сумою заборгованості 12\~596,72 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі. /а.с.55-56,57-61/. В укладених договорах факторингу предметом договору визначено права грошових вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема,\~статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення\~ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн, суд виходить з наступного. Згідно ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 29.05.2025 року, укладений з АБ «Тараненко та партнери», додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на ім`я адвоката /а.с.39-40, 41,42,43-44/. З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви становить 5000 грн, вартість вивчення матеріалів справи\~1000 грн, підготовка запитів та клопотань по справі 500 грн. Частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», з 7000 грн. до 2000 грн.

Outcome: approved