Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з вимогами про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 70875,26 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 10.11.202017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.008.76594. Згідно із кредитним договором, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. В позові зазначено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 83047,03 грн. Остання сплата за кредитним договором здійснена 22.12.2023 року. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 28.05.2025 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 03.04.2025 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Просить позов задовольнити повністю. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача АТ «Ідея Банк», згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. 21.08.2025 року відповідач [PERSON] скерував на адресу АТ «Ідея Банк», в якому зазначив, що умови кредитного договору №Z62.008.76594 є несправедливими, в частині стягнення плати за обслуговування кредиту, процентів та штрафних санкцій. Разом з тим, просив, у випадку задоволення позову, розстрочити виконання рішення суду на 24 місяці рівними частини, оскільки він є військовослужбовцем, та внаслідок отриманих поранень, страждає на ряд захворювань та має незадовільний стан здоров`я. Крім того, просив віднести судові витрати за рахунок держави у зв`язку із тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . 02.09.2025 року представником АТ «Ідея Банк» скеровано на адресу суду заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду, оскільки розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року, з дня ухвалення рішення. Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження статусу мобілізованого позичальника, чи інших обставин, а тому відсутні підстави для часткового задоволення позову. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~належним чином\~повідомлений про\~час та\~місце розгляду\~справи,\~наслідки неявки. Виклик сторін\~до суду\~був здійснений\~шляхом скерування\~судових повісток\~на їх\~поштову та\~електронну адреси,\~а також\~через оголошення\~на офіційному\~веб-порталі\~Судової влади\~України (через\~веб-сайт\~Галицького районного\~суду м.\~Львова). Відтак, суд вжив всіх можливих заходів для вчасного та належного повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання, тому вважає за можливе слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України, \~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. \~ \~ \~ \~На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.11.202017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.008.76594. Згідно із кредитним договором, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний п 1.13 договору. Згідно з п.1.3.кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану проценту в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.50% (Маржа Банку). Відповідно до п.2.1. кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Згідно з п.3.2.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку у письмовій формі, з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно із цим Договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою,встановленою договором про споживчий кредит. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим (меморіальним) ордером. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 83047,03 грн. Остання сплата за кредитним договором здійснена 21.03.2024 року. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 28.05.2025 року Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки\~розрахунку у [PERSON] станом на 28.05.2025 року виникла заборгованість, яка складається із наступного: прострочений борг\~31713,86 грн.; прострочені проценти\~9560 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту\~28338,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року 763,31 грн., дебіторська заборгованість 500,00, загальна сума заборгованості\~707875,26 грн. \~ \~ \~ \~У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 03.04.2025 року на адресу [PERSON] банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою\~статті 203 ЦК України,\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»,\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»,\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України,\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12\~цього\~Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 28 338,00 грн., відтак такі не підлягають стягненню з відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, що підтверджується копіє військового квитка серії [NUMBER] , виданим [INFO] 10.04.2013 року. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] №84 від 12.03.2019 року, [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] №726 від 10.06.2024 року, [PERSON] брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Положеннями пункту 15\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до \~ст.76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.12, ч.ч.1, 3 ст.13, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявними у справі доказами доведено, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитними договорами та надав відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитного договору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт отримання відповідачем грошових коштів на наявність боргу за тілом кредиту в розмірі доводиться, розрахунками заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як військовослужбовець згідно п.15\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~звільняється від сплати процентів за кредитним договором. Представник позивача АТ «Ідея Банк», не скористався своїм правом надати уточнений розрахунок заборгованості відповідача по відсотках, який би враховував проходження останньою військової служби. Суд, в свою чергу, розглядаючи матеріали цієї справи, позбавлений можливості самостійно визначити вказану суму, оскільки розрахунки, надані позивачем, не містять достатньо деталей. Зокрема, представлені дані не мають подробиць щодо помісячного розподілу заборгованості, що унеможливлює точне обчислення відсотків по заборгованості. Окрім того, розрахунки не враховують специфічну ситуацію відповідача, пов`язану з її фактичним проходженням військової служби, що також могло б вплинути на фінальну суму нарахувань. Відсутність цих важливих даних залишає суд без необхідної інформації для прийняття обґрунтованого рішення по справі. Таким чином, суд не може дійти до об`єктивного висновку щодо точного розміру заборгованості відповідача по відсотках, базуючись на тих даних, які вже були надані позивачем. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за простроченим боргом за кредитним договором від 10.11.2017 у розмірі 32\~977,17 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 32\~977,17 грн. (70875,26 грн. загальна заборгованість) 28338,00 грн. (прострочена плата за обслуговування кредиту) - 9560,09 грн. (прострочені проценти). Щодо заяви відповідача [PERSON] про рострочення виконання рішення, суд зазначає таке. \~ \~ \~ \~Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання. Відповідно до положень ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України). Частини четверта та п`ята статті 435 ЦПК України передбачають, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2019 у справі № 2-54/08, підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, а також суд враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідачем на підтвердження обставин, які ускладнюють виконання рішення долучено довідку Військової частини [NUMBER] від 30.05.2024 року №630 про обставини травми, які пов`язані з безпосередньою участю військовослужбовця в бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини [NUMBER] , виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1220, первинну медичну картку, виписний із медичної карти амбулаторного хворого №2488, виписний епікриз. Враховуючи те, що на даний час відповідач має незадовільний стан здоров`я, потребує додаткового лікування, наявні об`єктивні обставини, які перешкоджають виконанню рішення суду, суд дійшов висновку про необхідність розстрочення виконання рішення суду терміном на один рік (12 місяців). Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується копію посвідчення серії [NUMBER] , а відтак, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, а отже, має право не сплачувати судовий збір. Таким чином, обов`язок відповідача [PERSON] з відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial