Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

24.04.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач є громадянкою України, яка фактично проживає на території Республіки Польща, відповідачем у справі є громадянин Польщі, який проживає в Республіці Польща. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем 26.10.2021 року укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 26.10.2021 року складено відповідний актовий запис №2949. Від шлюбу у подружжя спільних дітей не має. Як зазначає позивач протягом тривалого часу сімейні відносини між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відносини подружжя не склалися через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки подружжя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Подружжя припинили шлюбні відносини та перестали існувати як сім`я. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки особисті відносини між сторонами по справі уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Спроби збереження сім`ї не дали позитивного результату, а тому збереження шлюбує неможливим, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом до відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, але в прохальній частині позову просили проводити судовий розгляд за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила, заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З огляду на викладене, суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, фіксування судового засідання, відповідно до вимог ЦПК України не проводилось. Суд враховує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Отже, позивачі та відповідачі мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, на захист своїх інтересів державою, у тому числі і право на своєчасний розгляд справи судом. Враховуючи викладене та виходячи з визначених у ст. 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони відповідача за наявними матеріалами справи та з урахуванням письмової згоди представника позивача постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, яка фактично проживає на території Республіки Польща, відповідачем у справі є громадянин Польщі, який проживає в Республіці Польща. Між [PERSON] до\~ [PERSON] 26.10.2021 року укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 26.10.2021 року складено відповідний актовий запис №2949. Від шлюбу у подружжя спільних дітей не має. Позивач бажає розірвати з відповідачем шлюб, який фактично припинив своє існування, та вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим, у зв`язку чим звернулася до осуду з позовом про його розірвання. За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містять норми ст.ст. 21, 24 СК України, в яких, між тим, зазначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Вбачається, що позивачем подано позовну заяву до суду в квітні 2025 року. Провадження у справі було відкрито в липня 2025 року. За досить тривалий час перебування справи в провадженні суду сторони не примирилися, відсутні будь-які доводи та докази, що відповідачем вживались заходи, спрямовані на примирення з позивачем з метою налагодження та підтримання шлюбних стосунків. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Аналізуючи викладені правові норми та доводи сторін вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач не бажає примирення з відповідачем та збереження шлюбу. Заперечення одного з подружжя не є безумовною підставою для необхідності збереження шлюбу попри волю другого з подружжя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, суд вважає, що розірвання шлюбу в даному випадку можливе на території України з огляду на наступне. 09.03.2025 року [PERSON] звернулася до Верховного Суду з клопотанням про визначення підсудності справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Клопотання обґрунтовувала тим, що 26 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) під актовим записом № 2949, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] вказує, що бажає розірвати цей шлюб оскільки спільне життя з чоловіком не склалося, вони припинили спільне проживання, жодних контактів не підтримують. Зазначає, що [PERSON] є громадянином Польщі, а [PERSON] - громадянка України. При цьому обидві сторони постійно проживають за межами України, а саме у Польщі. З огляду на викладене, [PERSON] просила Верховний Суд на підставі статті 29 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначити підсудність справи про розірвання шлюбу між сторонами Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки вказаний суд територіально наближений до місця реєстрації шлюбу, про що Верховним судом постановлено ухвалу 03.04.2025 та визначено підсудність цивільної справи [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Вінницький міський суд Вінницької області. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Сторони не підтримують подружні відносини, шлюб фактично розпався. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Дослідивши фактичні обставини справи, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved