Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 травня 2024 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в належному позивачу будинку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , проте крім позивача у зазначеному будинку зареєстровані також сини позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які хоча і зареєстровані проте не проживають в зазначеному будинку більше одного року. Для зняття відповідачів з реєстрації з належного житлового будинку [PERSON] зверталася в ЦНАП, де їй було відмовлено у процедурі зняття відповідачів з реєстрації оскільки раніше позивачу на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , яка була частиною всього домоволодіння, яке належне їй зараз. Відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2023, справа № 505/933/23, за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , визнано право приватної спільної часткової власності 23/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинено право приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виділено в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнано за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки в паспортах відповідачів місцем реєстрації вказано не домоволодіння належне позивачу, а частина, тобто квартира [ADDRESS] , яка раніше належала позивачу, в органах ЦНАП відмовили у зняті з реєстрації відповідачів за вказаною адресою, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, справа № 505/933/23. Відповідно до даного рішення за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право приватної спільної часткової власності 23/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинено право приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділено в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнано за [PERSON] , право приватної власності на житловий будинок літ. «А», з прибудовою літ «а», загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., ганок літ. «а1», гараж літ. «К», сарай літ. «М», вимощення І, огорожа № 1,2,14, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копіями їх паспортів та відповідей Відділу адресно-довідкової роботи Одеської області ГУ ДМС України в Одеській області від 21.05.2024. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проживають в даному житловому будинку більше року. Відповідно до ст. 47 Конституції України, встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України),членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.\~71 Житлового кодексу\~України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст.\~72\~Житлового кодексу\~України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.\~107\~Житлового кодексу\~України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Предмет спору складають вимоги позивача щодо втрати відповідачами права на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідачі не проживають у зазначеному житловому приміщені, не несуть витрати за житлово-комунальні послуги, таким чином, порушуючи права позивача. Отже, порушені права позивача та перешкоди в користуванні житловим приміщенням цілком можливо усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ\~від 07\~лютого 2022\~року №\~265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про зняття відповідачів [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідачів є наслідком виконання рішення про визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. Крім того, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому у задоволенні позовних вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: partial