Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника - адвоката Середу Д.А. 09.06.2025 звернувся до суду із позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON] тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що його колишня дружина, з якою шлюб розірвано 26.10.1981, [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] залишила заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла їх сину - [PERSON] . Однак, [PERSON] помер [INFO] , не встигши прийняти спадщину за заповітом після [PERSON] . Спадщину, що відкрилася після [PERSON] прийняла на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України його неповнолітня на час відкриття спадщини дочка, відповідачка по справі - [PERSON] . Позивач вважав, що після смерті сина [PERSON] майна не залишилось, не будучи обізнаним про заповіт [PERSON] на ім`я сина [PERSON] , а тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України з урахуванням положень ст. 1276 ЦК України. Дізнавшись про свої права на спадщину, яка відкрилася після смерті сина, 22.05.2025 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про правона спадщину за законом на частку вказаної квартири. Постановою нотаріуса від 30.05.2025 у видачі свідоцтва відмовлено з мотивів того, що за матеріалами спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] заява від позивача про перехід права на прийняття спадщини від померлого [INFO] [PERSON] не надходила. Зазначає, що необізнаність про заповіт [PERSON] на ім`я сина [PERSON] є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, з урахуванням свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права. У відзиві представник відповідачки - адвокат Кочмарьова Т.С. просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обгрунтування зазначає, що [PERSON] 18.02.2022 подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після померлого його сина [PERSON] . Також 22.05.2025 [PERSON] подав до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . За результатами розгляду даної заяви нотаріус винесла постанову від 30.05.2025 №82/02-31, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири. Відмова нотаріуса ґрунтується на спеціальних нормах законодавства, що регулюють правовідносини спадкової трансмісії (переходу права на прийняття спадщини до трансміссара). Нотаріус вказує на те, що в матеріалах спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] відсутня відповідна (окрема) заява [PERSON] про прийняття спадщини за спадковою трансмісією. Дана постанова нотаріуса Бойком М.І. не оскаржена в судовому порядку. При цьому, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не містить постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав пропущення [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] . За таких обставин, з у рахуванням положень ст. 1276 ЦК України щодо спадкової трансмісії як особливого порядку здійснення права на спадкування, вважає, що вимоги визначити позивачу [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] є безпідставними. Також зазначає, що [PERSON] не є належним відповідачем у даному спорі, так як жодним чином не порушувала (не обмежувала) право позивача на вчинення самостійних юридичних дій, які б засвідчували його волевиявлення, що спрямоване на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Середа Д.А. зазначає про неспроможність доводів відзиву, зокрема щодо безпідставності позовних вимог через відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав пропущення позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Наголошує, що перехід права на прийняття спадщини відповідно до ст. 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансмісар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Щодо доводів відзиву, що [PERSON] не є належним відповідачем, зазначає, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , а тому є належним відповідачем у справі. Якщо б відповідачка дійсно не обмежувала право позивача на вчинення самостійних юридичних дій, які б засвідчували його волевиявлення, що спрямоване на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, то вона подала нотаріусу відповідну письмову згоду, як це визначено ч. 2 ст. 1272 ЦК України. Ухвалою судді 16.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду 06.08.2025 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Середа Д.А. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідачки - адвокат Кочмарьова Т.С. у задоволенні позову просила відмовити з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). До складу спадщини увійшло право власності на квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером №7410400000:03:002:0294 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1707 га з кадастровим номером №7410400000:03:002:0295 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01.10.2021 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кострицею С.В., яким на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] - сину [PERSON] , а все інше своє майно - онуку [PERSON] (а.с. 41). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради №3977 від 08.12.2023, [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані дочка [PERSON] , 1958р.н., та онук [PERSON] , 1988 р.н. (а.с. 36зворот). Згідно з матеріалами спадкової справи №144/2021 до майна померлої [PERSON] , спадщину за заповітом після [PERSON] . [PERSON] прийняв та оформив спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки за цією ж адресою з кадастровими номерами №7410400000:03:002:0294, №7410400000:03:002:0295. Інший же спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 66). [PERSON] не був зареєстрований разом з [PERSON] і матеріали спадкової справи №144/2021 до майна померлої [PERSON] не містять заяв [PERSON] щодо волевиявлення з приводу прийняття спадщини після [PERSON] . Згідно довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ніжинської міської ради №07.4-15/1398 від 13.03.2025, [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним інших зареєстрованих сіб не було (а.с. 69). Відповідачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , а позивач [PERSON] - батьком, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 66 - 66зворот). Відповідно до матеріалів спадкової справи №7/2022 до майна померлого [PERSON] , спадщину після [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , [INFO] , подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса 19.01.2022, а також батько [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса 18.02.2022. Позивач [PERSON] 22.05.2025 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про правона спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] (а.с. 70зворот). Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Костриці С.В. від 30.05.2025 у видачі свідоцтва відмовлено з мотивів того, що [PERSON] не встиг за життя прийняти спадщину після [PERSON] , і відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] заява від [PERSON] про перехід права на прийняття спадщини від померлого [INFO] [PERSON] не надходила (а.с. 71). Свідок [PERSON] надала показання про те, що проживає у квартирі [ADDRESS] , і [PERSON] був її сусідом, коли він після смерті матері [PERSON] захворів на коронавірусну хворобу, вона носила йому і лікарню ліки і він їй нічого не розповідав про заповіт. Батько [PERSON] - [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] приблизно з 1985 року, а з матір`ю [PERSON] - [PERSON] свідок не спілкувалася. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3 - 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 1273 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини і протягом якого відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а неповнолітня особа вважається такою, що прийняли спадщину і закон не вимагає вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За приписами ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Верховним Судом у постанові від 01.09.2021 у справі № 720/2683/19 зроблено висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] прийняли спадщину після трансмітента [PERSON] , подавши відповідні заяви нотаріусу. Крім того, відповідачка [PERSON] на час відкриття спадщини після [PERSON] була неповнолітньою, а тому щодо неї підлягають застосуванню і положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Що ж до прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця [PERSON] в порядку спадкової трансмісії, ні позивач [PERSON] , ні відповідачка [PERSON] , не здійснили своє волевиявлення протягом встановленого ст. 1276 ЦК України строку, що залишився - у даному випадку до 13.04.2022. При цьому, загальні норми ЦК України для неповнолітніх і повнолітніх спадкоємців по різному врегульовано здійснення права на спадкування і прийняття спадщини. Так, ч. 4 ст. 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав зокрема неповнолітніх осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини (ч. 3. ст. 1273 ЦК України), що узгоджується з висновками, наведеними Верховним Судом у постанові від 29.08.2019 у справі №183/4406/16. Тоді як для повнолітніх спадкоємців, які не проживали зі спадкодавцем, закон передбачає вираження волі щодо прийняття чи не прийняття спадщини, і спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину у разі подання заяви нотаріусу про це. Оскільки за правилами ст. 1276 ЦК України право на прийняття спадщини у випадку спадкової трансмісії здійснюється на загальних підставах, то попри те, що [PERSON] не вчинила самостійні юридичні дії, які засвідчували б її волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після [PERSON] , з огляду на неповнолітній на той час вік [PERSON] відповідно до загальних правил ч. 4 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла і цю спадщину, так як не відмовилася від цього у порядку ч. 3 ст. 1273 ЦК України. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину (або їх правонаступники, спадкоємці). Лише за їх відсутності відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За такого, саме [PERSON] належить відповідати за позовними вимогами іншого спадкоємця (в порядку спадкової трансмісії) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після [PERSON] , а тому суд відхиляє доводи, що [PERSON] є неналежним відповідачем. Вирішуючи ж обгрунтованість позовних вимог [PERSON] по суті, суд звертає увагу, що єдиною причиною, котра перешкодила йому у передбачений законом строк виразити у встановлених формі і порядку своє волевиявлення про прийняття у порядку спадкової трансмісії спадщини після [PERSON] , позивач вказує необізнаність про заповіт першого спадкодавця [PERSON] на трансмітента [PERSON] і незнання про право [PERSON] на спадщину після [PERSON] за заповітом на квартиру. Як вже зазначено, прийняття спадщини у порядку спадкової трансмісії здійснюється на загальних підставах, а тому можливе визначення додаткового строку для її прийняття за загальними правилами ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України дозволяє сформулювати правило, відповідно до якого надання судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливо у разі: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави та 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У такому разі, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15 та від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17.10.2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Отже, незнання про наявність майна, зокрема наявності права у [PERSON] за життя на прийняття належної йому за заповітом частки у спадщині [PERSON] , необізнаність про заповіт [PERSON] на [PERSON] не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили [PERSON] вчасно здійснити своє право на подання такої заяви, та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Відомостей про те, що він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкової трасмісії, але йому було відмовлено у прийнятті заяви, у справі немає. В обгрунтування позовних вимог не наведено інших обставин, які свідчили б про наявність у [PERSON] об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення ним як спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини у порядку спадкової трансмісії та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. Обгрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, позивач посилається на свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 06.09.2017 у справі №6-496цс17, та Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №315/765/14-ц, від 26.06.2019 у справі №565/1145/17, від 28.10.2019 у справі №761/42165/17, від 25.03.2020 у справі №642/2539/18-ц, від 15.04.2020 у справі №190/106/18, від 17.03.2021 у справі №308/4272/19, від 14.04.2021 у справі №591/1271/18, від 26.07.2021 у справі №405/7058/19, від 12.08.2021 у справі №757/51328/18-ц, від 20.12.2021 у справі №671/1504/20. Суд погоджується, що відповідна практика застосування закону Верховним Судом існує, та зводиться до висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування (п. 151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23). Однак, обставини даної справи, і обставини справ, на які посилається позивач і у яких сформульовані наведені висновки Верховним Судом, різні, адже в останніх не мала місця ситуація застосування норм ст. 1276 ЦК України щодо спадкової трансмісії, що на думку суду, є істотною відмінною обставиною, а відтак висновки, до яких дійшов Верховний Суд в означених справах, не можуть бути застосовані при вирішенні цієї справи. А з приводу висновків, наведених у постанові від 12.08.2021 у справі №757/51328/18-ц, суд відмічає і те, що принцип свободу заповіту застосований взагалі не був, оскільки спадкування відбулося на загальних підставах у зв`язку з відсутність заповіту. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2024 у справі №686/5757/23). Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. З матеріалів справи слідує, що виражена у заповіті воля [PERSON] полягала у наданні сину [PERSON] у спадщину квартири, яку син не встиг прийняти і помер, та у порядку спадкової трансмісії право на прийняття спадщини на квартиру перейшло [PERSON] - неповнолітній на той час дочці [PERSON] , якає є онукою [PERSON] . [PERSON] не виражала волі щодо переходу від неї після смерті права власності на належну їй за життя квартиру чи частини в цьому праві до [PERSON] , колишнього чоловіка з яким розірвала шлюб за майже сорок років до смерті. Як видно зі свідоцтва про зміну імені [PERSON] у дорослому віці за рік до своєї смерті змінив прізвище з батьківського « [PERSON] » на материне « [PERSON] » (а.с. 13). Отже, обставини даної справи свідчать, що визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у порядку спадкової трасмісії не забезпечить практичної реалізації принципу свободи заповіту, так як не призведене до виконання волі заповідача [PERSON] , та не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, зокрема розумності, добросовісності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, і з урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, тому у задоволенні позову слід відмовити з наведених підстав.

Outcome: dismissed