Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

02.07.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання в зв`язку з продовженням навчання, посилаючись на те, що відповідач є батьком позивача. 23 червня 2025 року позивачу виповнилося 18 років, і виплата аліментів припинилася, тому на даний час утримується лише однією матір`ю, так як не працює в зв`язку з навчанням, стипендії не отримує. 01 вересня 2024 року вона почала навчання у Вінницькому державному педагогічному Університеті на факультеті дошкільної і початкової освіти за спеціальністю «Дошкільна освіта», термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р., форма навчання денна, бюджетна, що підтверджується довідкою навчального закладу. З вересня 2024 року по лютий 2025 року позивач отримувала стипендію у розмірі 2000 гривень, а з лютого 2025 року по теперішній час стипендії не отримує, гуртожитком не забезпечена, проживає в орендованій квартирі. Враховуючи, що добровільно відповідач матеріальну допомогу позивачу на утримання в зв`язку з продовженням навчання не надає, позивач просить суд стягнути з відповідача на його утримання в зв`язку з продовженням навчання аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Сторони, повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином, не з`явилися в судове засідання надали заяви, згідно яких просять розгляд справи провести за їх відсутності, позивач підтримує позов, відповідач позов визнає. Судом ухвалено розглядати вказану справу без участі сторін, зважаючи на належне їх повідомлення про час та місце судового розгляду, подані ними заяви, на підставі наявних матеріалів справи, оскільки вони містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час, їх неявка не перешкоджає розгляду вказаного провадження. Неявка сторін не перешкоджає розгляду вказаного провадження. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Виходячи з вищевикладеного, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~суд приймає\~визнання відповідачем\~позову та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач, [PERSON] . З 01 вересня 2024 року позивач навчається у Вінницькому державному педагогічному Університеті на факультеті дошкільної і початкової освіти за спеціальністю «Дошкільна освіта», термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р., форма навчання денна, бюджетна, що підтверджується довідкою навчального закладу № 19/574 від 24.06.2025 р. З вересня 2024 року по лютий 2025 року позивач отримувала стипендію у розмірі 2000 гривень, а з лютого 2025 року по теперішній час стипендії та інших доходів не отримує, що підтверджується довідкою про доходи від 27.06.2025 р. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами\~СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у\~Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що позивач, навчається за денною безоплатною формою навчання, стипендію та інших доходів не отримує. З урахуванням наведеного, а також того, що відповідач є працездатною людиною, даних щодо наявності інших осіб на своєму утриманні або хронічних хвороб не надав, натомість позивач навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батька, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його доньки в розмірі 1/5 частини від усіх його видів доходів (заробітку) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду та до закінчення навчання, але довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Пунктом 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 2\~ ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. Враховуючи, що при з\~вернені до суду позивач звільнений від сплати судового збору,\~\~позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановлено Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial