Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

12.05.2025 представник позивача, адвокат Молчанова Наталія Володимирівна звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 10.01.2025 позивачем у магазині [INFO] (інтернет-магазин електроніки), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було замовлено СтайлерDysonAirwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper за номером замовлення 29346. У той же день відповідач, ФОП [PERSON] , здійснив відправлення товару засобами поштового оператора ТОВ «Нова Пошта» на адресу доставки позивача: [ADDRESS] . 11.01.2025 позивач отримав та оплатив товар через поштового оператора ТОВ «Нова Пошта». Загальна вартість товару склала 19 300,00 грн, з урахуванням додаткових витрат: 256,50 грн - плата за послуги ТОВ «Нова Пошта»; 30,00 грн додаткова плата за послуги ТОВ «Нова Пошта»; 406,00 грн - комісія за грошовий переказ. Таким чином, загальна сума витрат позивача склала 19992,50 грн. Отже, 10.01.2025 між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу товару - Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме шляхом оформлення позивачем замовлення через інтернет-магазин [INFO]. Згідно з гарантійним талоном, що має термін гарантії 3 роки, позивач має право повернути товар належної якості, придбаний на сайті, з метою обміну на інший товар або повернення коштів згідно зі статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо він не влаштовує за формою, габаритами, фасоном, кольором чи розміром. Після придбання товару, його розпакування та детального огляду, позивачем було виявлено наступні недоліки: він не відповідає характеристикам та зовнішньому вигляду оригінальної продукції «Dyson», хоча під час замовлення продавець неодноразово запевняв, що товар є оригінальним. Крім того, товар має видимі дефекти, а саме: Логотип «Dyson» виконаний з неякісним фарбуванням; неохайний шов на пристрої; матеріал виробу є низької якості за суб`ктивним переконанням позивача; Оригінальна коробка має видимі дефекти (пошкодження, зім`яті кути). Позивач звертався з вимогою про повернення грошових коштів, сплачених за вказаний товар, оскільки придбаний стайлерDysonAirwrap HS01 у кольорі PrussianBlue/RichCopper не відповідає його особистим очікуванням та уподобанням щодо кольору та форми виробу. З моменту отримання товару позивач візуально ознайомився з його характеристиками та зовнішнім виглядом, і дійшов висновку, що колірне рішення пристрою є надто темним та не гармоніює з іншими приладами у користуванні позивача, а також, що форма насадок та загальний дизайн не є зручними для щоденного використання. Таким чином, з огляду на зазначене, товар не влаштовує позивача за кольором та формою. Після цього, позивач почав телефонувати на «гарячу лінію» магазину [INFO] за номером [NUMBER]. Під час розмови менеджер магазину повідомив, що для повернення товару необхідно заповнити спеціальну форму, вказавши причину повернення та додаткову інформацію. Ця форма, за словами менеджера, мала бути направлена на електронну пошту позивача. Однак, після телефонної розмови жодних листів із формою повернення позивач не отримав. Після останньої телефонної розмови менеджери уникали спілкування, а згодом взагалі перестали відповідати на дзвінки позивача. На сайті [INFO] (інтернет-магазин електроніки) в розділі «Обмін та повернення» зазначено, що: «Ми прагнемо надати нашим клієнтам товари високої якості, однак якщо ви не задоволені придбаним товаром, у нас є умови повернення. Також у цьому розділі вказані умови повернення товару належної якості, для цього необхідно: 1) зателефонувати за номером [NUMBER] та повідомити про намір повернення; 2) надіслати лист на [INFO] із заявою про повернення; 3) заповнити заявку за посиланням: [INFO]. Після цього з клієнтом має зв`язатися менеджер для подальшого узгодження процедури повернення. Для оформлення необхідно заповнити спеціальну форму, вказавши причину повернення та додаткову інформацію (за потреби). Процедура обміну та повернення товару здійснюється через компанію «Нова Пошта». Надіслати товар можна на адресу: вул. Олександра Мишуги, буд. 4, Київ, 02000. Після отримання товару протягом трьох робочих днів магазин зобов`язується повернути кошти на банківську картку або надіслати заміну. Послуги перевізників за грошовий переказ оплачує продавець». Позивач намагався узгодити процедуру повернення та обміну товару з менеджерами [INFO], але після численних безуспішних спроб не досяг жодного результату. Відповідач не надав жодної конструктивної відповіді та не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів або обміну товару. Позивач звернувся з письмовою претензією на офіційну електронну адресу магазину ([INFO]), зазначену на сайті, шляхом направлення претензії з електронним цифровим підписом. Однак після відправлення претензії отримав повідомлення, що дана електронна адреса «не існує». Після цього позивач вирішив зв`язатися безпосередньо з відправником товару - ФОП [PERSON] - за номером телефону [NUMBER] , що був зазначений у накладній відправлення в застосунку «Нова Пошта». Однак, після кількох спроб дзвінків телефон залишався без відповіді, і ніхто не брав слухавку. Таким чином, представником позивача було прийнято рішення направити офіційні претензії безпосередньо відповідачу, ФОП [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а також магазину [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Однак, на момент подання позовної заяви, на письмові претензіїжодної відповіді надано не було. Також,представником позивача було направлено скаргу до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів через електронне звернення громадян. Пізніше позивач вирішив направити відповідачу (ФОП [PERSON] ) товар Стайлер Dyson Airwrap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper методом «обміну/повернення» через ТОВ «Нова Пошта» (номернакладної 59001304233848 від 18.01.2025 на адресу, з якої відповідач надсилав товар позивачу: 12/7, м. Біла Церква, відділення №7, пров. Пролетарський, 8. Однак, відповідач не отримав товар та кошти не повернув. З 27.01.2025 почалося платне зберігання товару у відділенні ТОВ «Нова Пошта». У зв`язку з тим, що відповідач не забрав товар, позивач 07.02.2025 був змушений самостійно забрати товар із відділення, щоб уникнути подальших витрат. Таким чином, позивач поніс додаткові витрати на доставку та зберігання товару, що підлягають компенсації: 15 грн - пакування відправлення; 140 грн - плата за зберігання товару у відділенні ТОВ «Нова Пошта»; 110 грн - вартість доставки посилки по Україні; 96,50 грн - комісія від оголошеної цінності відправлення (за тарифами ТОВ «Нова Пошта» для відправлень до 30 кг). Загальна сума додаткових витрат, що підлягають компенсації, становить 361,50 грн. На підставі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», Позивач вимагає розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів за придбаний товар, а саме СтайлерDysonAirwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper у сумі 19 300,00 грн. Станом на день подання цього позову до суду відповідачем не вчинено жодних дій щодо повернення коштів та розірвання договору купівлі-продажу. На думку позивача, такі дії (або їх відсутність) є порушенням з боку відповідача норм Закону України «Про захист прав споживачів». Нарахування неустойки (пені) в розмірі одного відсотка вартості товару (Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper) за кожен день затримки повернення коштів здійснюється наступним чином: 18.01.2025 позивачем був направлений товар назад відповідачу через ТОВ «Нова пошта», методом обміну/повернення на адресу 12/7, м. Біла Церква, відділення №7, пров. Пролетарський, 8. 19.01.2025 товар прибув до відділення, однак на момент подачі позову до суду відповідач товар не забрав. Тому обчислення та нарахування неустойки (пені) в розмірі одного відсотка вартості товару (Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper) за кожен день затримки повернення коштів здійснюється з 19.01.2025 до 04.05.2025 - дати подачі позову до суду. Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тому, що товар Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 Prussian Blue/RichCopper був придбаний позивачем для своєї дівчини на її день народження, що мало велике емоційне значення для обох. Однак, через затримку у поверненні коштів та відсутність належного реагування з боку відповідача, не лише не вдалося виконати обіцяну покупку вчасно, але й створилося негативне враження щодо самого процесу покупки, що зіпсувало святкову подію. В результаті, позивач змушений був витратити багато часу і зусиль на розв`язання цієї проблеми, що викликало стрес та розчарування. Це порушення ігнорує емоційні потреби позивача та його близьких, викликаючи відчуття невизначеності та несправедливості. Позивач оцінує моральну шкоду заподіяну йому в сумі 5000,00 грн. Враховуючи моральний аспект ситуації та вплив на психологічний стан позивача, відшкодування моральної шкоди є необхідним для компенсації страждань, пов`язаних з втраченими емоційними моментами та значною напругою, яку він пережив через ситуацію, що склалася з товаром та відсутністю належної реакції з боку відповідача. Крім того, позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою до Адвокатського Бюро «Молчанової Наталії». Між позивачем та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правничої допомоги 05\\01\\25 від 15 січня 2025 року. У відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 20 000,00 грн, які позивач сплатив у січні 2025 року. Тому, просила у судовому порядку розірвати договір купівлі-продажу від 10.01.2025, укладеного за допомогою засобів дистанційного зв`язку між ФОП [PERSON] та [PERSON] , стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 19 300,00 гривень за придбаний товар Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper за договором купівлі-продажу від 10.01.2025, неустойку в розмірі 1 764,46 грн за період з 19.01.2025 по 09.05.2025, суму моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, поштові витрати в розмірі 1154,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. 23.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 23.07.2025 - 10:30. 16.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача - Молчанової Наталії Володимирівни ( [INFO] ). 23.07.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 04.09.2025 - 11:30, згідно із ч.2 ст. 223 ЦПК України. 03.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Молчанової Наталії Володимирівни, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено, у зв`язку із вирішенням клопотання ухвалою суду від 16.07.2025. 04.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення в судовому засіданні перерви до 29.09.2025 - 14:00, у зв`язку з необхідністю надання позивачем оригіналів доказів. 22.09.2025 представник позивача, адвокат Молчанова Наталія Володимирівна, подала до суду оригінали доказів, копії яких були додані до позовної заяви. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст.280-281 ЦПК України. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та, згідно ч. 1 ст. 244, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 07.10.2025 - 12:00 год. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача, адвокат - Молчанова Наталія Володимирівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Відповідач - Фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , з 19.11.2013 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта та копією витягу з реєстру територіальної громади. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.10.2024 був зареєстрованою фізичною особою - підприємцем (основний вид діяльності - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового зв`язку або через мережу інтернет) з наступним місцезнаходженням: [ADDRESS] , а з 27.02.2025 припинив підприємницьку діяльность фізичної особи підприємця, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 10.01.2025 [PERSON] звернувся в інтернет-магазин [INFO] (інтернет-магазин електроніки), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою придбання Стайлеру Dyson Airwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper, внаслідок чого зробив інтернет-замовлення №29346 та того ж дня відповідач - ФОП [PERSON] здійснив відправлення товару засобами поштового оператора ТОВ «Нова Пошта» на адресу доставки позивача: [ADDRESS] , що підтверджується копією фінансового чека та інформацією про посилку. 11.01.2025 [PERSON] у відділені ТОВ «Нова Пошта» №205 отримав замовлений товар - Стайлер Dyson Airwrap HS01 PrussianBlue/RichCopperта оплатив ФОП [PERSON] суму коштів у розмірі 19300,00 грн, з урахуванням додаткових витрат: 256,50 грн - плата за послуги ТОВ «Нова Пошта»; 30,00 грн додаткова плата за послуги ТОВ «Нова Пошта»; 406,00 грн - комісія за грошовий переказ, що підтверджується копією фіскального чека від 11.01.2025 та копією гарантійного талону №29346 від 10.01.2025. Позивач - [PERSON] , розпакувавши у себе в дома Стайлер Dyson Airwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper, встановив, що він не відповідає характеристикам та зовнішньому вигляду оригінальної продукції «Dyson», хоча під час замовлення продавець неодноразово запевняв, що товар є оригінальним. Крім того, товар мав видимі дефекти, а саме: Логотип «Dyson» виконаний з неякісним фарбуванням; неохайний шов на пристрої; матеріал виробу мав низьку якість; оригінальна коробка мала видимі дефекти (пошкодження, зім`яті кути), що підтверджується копіями фотознімків. Встановлено, що позивач повідомив інтернет-магазин [INFO], шляхом направлення на офіційну електронну адресу магазину ([INFO]), претензії з електронним цифровим підписом, що товар має дефекти та є неоригінальним, однак, після відправлення претензії отримав повідомлення, що дана електронна адреса «не існує», що підтверджується копіями скріншотів претензії та отриманого повідомлення про помилку. Також, 18.01.2025 [PERSON] направив офіційні претензії відповідачу - ФОП [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та інтернет-магазину [INFO] за адресою: [ADDRESS], з вимогою повернути йому кошти за придбаний товар і висловлював намір повернути фен-стайлер, що підтверджується копією претензії, копіями описів вкладень, копіями чеків. Із листа-відповіді від 23.01.2025 Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області вбачається, що позивач звертався до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області з проханням допомогти у вирішенні питання щодо порушення вимог законодавства про захист прав споживачів при придбанні Стайлер Dyson Airwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper. 18.01.2025 [PERSON] направив відповідачу - ФОП [PERSON] товар Стайлер Dyson Airwrap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper методом «обмін/повернення» через ТОВ «Нова Пошта» (накладна №59001304233848) на адресу: 12/7, м. Біла Церква, відділення №7, пров. Пролетарський, 8, що підтверджується копією відстеження відправлення №59001304233848 та інформацією про посилку. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України, в якій передбачено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Отже, ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Отже, ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено вище у рішенні, 10.01.2025 між позивачем - [PERSON] та відповідачем - ФОП [PERSON] укладено договір купівлі продажу товару - Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме шляхом оформлення замовлення через інтернет-магазин [INFO]. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Інтернет-магазин - це засіб для представлення або реалізації товару, роботи чи послуги шляхом вчинення електронного правочину (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Пунктом 7, 8, 9, 11, 27 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку; договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; засоби дистанційного зв`язку - електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»;відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Забороняється введення в обіг фальсифікованої продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Пунктами 5, 12, 27 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг; істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; фальсифікована продукція - продукція, виготовлена з порушенням технології або неправомірним використанням знака для товарів та послуг, чи копіюванням форми, упаковки, зовнішнього оформлення, а так само неправомірним відтворенням товару іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються, дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), правила та умови ефективного і безпечного використання продукції та найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 17 Закону у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Виходячи з аналізу вказаної статті обов`язок організації проведення експертизи продукції покладено на продавця. Проте вказані дії продавцем мають бути вчинені за згодою покупця та при його зверненні з приводу втрати якості продукції, при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16. За змістом ч. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Позивач - [PERSON] стверджує, що придбаний ним фен-стайлер є неоригінальним, тобто фальсифікованим товаром, оскільки Стайлер Dyson Airwrap HS01 PrussianBlue/RichCopper містить логотип «Dyson», що виконаний неякісним фарбуванням, має неохайний шов на пристрої, матеріал виробу є низької якості, оригінальна коробка має видимі дефекти (пошкодження, зім`яті кути). Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів необхідно враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання лежить на продавцеві. Відповідно до зазначених вище норм Закону вина продавця у неналежному виконанні зобов`язання презюмується. Вимоги споживача не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо продавцем буде доведено, що недоліки у товарі виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Тобто, у даному випадку, тягар доказування відсутності фальсифікації товару покладений саме на відповідача, а останній відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та у спростування доводів позивача до суду не подав, тим самим не довів належну якість товару, його оригінальність, відсутності в ньому істотних недоліків та існування інших обставин, які звільняли б його від відповідальності. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 751/7892/17. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення законодавства про захист прав споживачів, продавши позивачу неоригінальний (фальсифікований) товар, тому, вимоги про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі 19300,00 грн, підлягають до задоволення. Також, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача поштових витрат у розмірі 692,50 грн (комісія за переказ 406,00 грн та доставка 286,50 грн), які понесені останнім при отриманні товару у відділенні ТОВ «Нова пошта», враховуючи, що вимога про повернення сплаченої за товар грошової суми задоволена та вказані витрати підтвердженні належними доказами. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 764,46 грн за період з 19.01.2025 по 09.05.2025 та поштових витрат, понесених позивачем при поверненні товару та направленні претензій, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Згідно з ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону. Відповідно до ч. 5, 7, 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена.Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Представник позивача обґрунтовуючи нарахування неустойки (пені) за кожен день затримки повернення коштів у розмірі 1764,46 грн за період з 19.01.2025 по 09.05.2025, зазначає, що 18.01.2025 позивач повернув товар (Стайлер Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper) відповідачу через ТОВ «Нова пошта», що підтверджується скріншотом інформації про посилку з мобільного застосунку «Нова пошта» - накладна №59001304233848, методом обміну/повернення на адресу 12/7, м. Біла Церква, відділення №7, пров. Пролетарський, 8, та 19.01.2025 товар прибув до відділення, однак на момент подачі позову до суду відповідач товар не забрав. Суд погоджується з вказаним твердження представника позивача та з наданим розрахунком неустойки (пені) в розмірі 1% вартості товару - Стайлера Dyson Airwarap Complete HS01 PrussianBlue/RichCopper, за кожен день затримки повернення коштів за період з 19.01.2025 по 09.05.2025, оскільки відповідач належних та достатніх доказів щодо повернення сплаченої суми за продукцію (товар) внаслідок розірвання договору до суду не надав, а тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) у розмірі 1764,46 грн. Також, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача поштових витрат у розмірі 100,00 грн, які понесені останнім при направленні претензій, у якій останній повідомив про розірвання договору та необхідність повернення сплаченої суми за товар. Водночас, у задоволенні вимоги про стягнення 361,50 грн поштових витрат, слід відмовити, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази понесення позивачем вказаних витрат. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн суд зазначає наступне. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. П. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. П. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Ст. 4 та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц та у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №755/3509/18. Суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, адже в результаті порушення його прав, він змушений був витратити багато часу і зусиль на розв`язання вказаної проблеми, що викликало стрес та розчарування, а тому психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди. При цьому, судом приймається до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає у розмірі 1000 грн, що є достатнім та співмірним із характером завданої шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Так, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорірозміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, але враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат надала: копію договору про надання правничої допомоги №05/01/25 від 15.01.2025, копію акту наданих послуг від 15.01.2025 по договору про надання правничої допомоги №05/01/25 від 15.01.2025, копію розрахунку витрат на правничу допомогу по договору про надання правничої допомоги №05/01/25 від 15.01.2025 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №15/01 від 15.01.2025 на суму 20000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Згідно п. 4.1, 4.2 Договору, гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. За правову допомогу, передбачену у п. 1.2 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду. Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги складає 3000,00 грн за годину роботи. Згідно підписаного Акту наданих послуг від 15.01.2025 по договору про надання правничої допомоги №05/01/25 від 15.01.2025 та розрахунку витрат на правничу допомогу по договору про надання правничої допомоги №05/01/25 від 15.01.2025, сторони підтвердили послуги надані в обумовленому обсязі, вартість яких становить 20000,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 у справі №760/11145/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду викладену у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в яких зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial