Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», звернулось до суду, через підсистему «Електронний суд», з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики №3651249 в розмірі 26 080,80 грн, з яких: 7 698,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 382,80 грн сума заборгованості за відсотками, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн просять покласти на відповідача. Позов обґрунтовує тим, що 08.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №3651249 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 698,00 грн. строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника. 08.12.2020 року, сума 7 698,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , зазначеним відповідачем була перерахована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов договору позики. Відповідач отримав грошові кошти, однак належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами не виконав. Також позивач зазначає, що набув право вимоги до відповідача на підставі договорів факторингу, просить стягнути заборгованість в судовому порядку. Також, просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 28.07..2025 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачем подавались заяви про розгляд справи без участі представника позивача. 13.08.2025 представником відповідача, адвокатом Працевитим Г.О. подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважає, що заявлений зазначений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу не відповідає критеріям розумності та співмірності, визначеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до 1500,00 грн. з урахуванням незначної складності та зразковості справи. Також, 13.08.2025 представником відповідача, адвокатом Працевитим Г.О. подано відзив на позовну заяву, в якому із посиланням на умови договору позики договір позики №3651249, діюче законодавство та судову практику зазначає, що відсотки що нараховані кредитором у період з 08.01.2021 р. пои07.04.2021 р. в розмірі 13 787,10 грн. (18 382,80 грн. 4 595,70 грн.) - є відсотками що нараховані за межами строку кредитування, в порядку ст. 625 ЦК України, не як відсотки за користування кредитом, а як відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами, вважає таке нарахування безпідставним та на цій підставі при ухваленні судового рішення просить суд зменшити загальну суму заборгованості [PERSON] за договором позики №3651249 від 08.12.2020 р. до 12 293,70 грн. 19.08.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій зазначає, що згідно з правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, відповідачу були зрозумілі. Тобто фактично посилається на пролонгацію договору позики, яка була погоджена сторонами договору при його укладенні, зазначає, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. 28.08.2025 представником відповідача, адвокатом Працевитим Г.О. подані додаткові пояснення у справі в яких заперечує проти доводів позивача, зазначає, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" про які зазначено позивачем у відповіді на відзив не підписані позичальником, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомився Відповідач та погодився з ними, підписуючи договір позики. У п. 4.1 Договору зазначається, що позичальник в порядку ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ознайомився з інформацією щодо Кредитора та про його послуги. Проте не вказано, що позичальник вважає таку інформацією - частиною договору позики. Крім того, у підписаному позичальником Договорі позики взагалі не зазначається про те, що Правила надання грошових коштів у позику - є частиною договору, вважає, що позивачем не було доведено, що Позичальник погодив Правила надання грошових коштів як частину договору позики. Також, підтримав пояснення, надані у відзиві на позов. В судові засідання, призначені на 28.08.2025, 02.10.2025 ані позивач, ані відповідач не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток та повідомлень до електронного кабінету. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та позивача, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, 08.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №3651249 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 698,00 грн. строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника. 08.12.2020 року, сума 7 698,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , зазначеним відповідачем була перерахована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов договору позики. Відповідач отримав грошові кошти, однак належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами не виконав. Підписання договору позики здійснювалося, шляхом використання відповідачем [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором «sh98zz6kiA», який було направлено позичальнику 08.12.2020 на електронну пошту, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію, виданою директором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». На підтвердження пред`явлених вимог стороною позивача також було подано копію Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», затверджених наказом директора №14/08/2020. Обумовлену Договором суму кредиту у сумі 7698,00грн, 08.12.2020 було зараховано відповідачу [PERSON] на вказану ним у договорі платіжну картку № [NUMBER] одним платежем, що доводиться: копією довідки №КД-000025398/ТНПП від 02.05.2025 року ТОВ «ФК Фінекспрес», яка є надавачем фінансових платіжних послуг без відкриття рахунку та діє на підставі ліцензії НБУ., копією платіжної інструкції 206е8f7d-cd7e-4f10-9ad5-f185e61bae0f , що на переконання суду є належним підтвердженням виконання позикодавцем умов вказаного Договору. Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення вищезазначеного Договору позики між його сторонами в електронній формі, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційні системі суб`єкта електронної комерції; надав відповідні данні для заповнення формуляра заявки (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, данні паспорту та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію» погодився із запропонованими умовами договору та підписав їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору та отримання відповідачем коштів у позику на погоджених в договорі умовах не спростований відповідачем., більш того, не заперечувався ним. Суд зважає, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Спірний Договір позики підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є її процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. За таких обставин, судом встановлено, що між\~ [PERSON] та позикодавцем виникли договірні відносини, оскільки між ними був укладений відповідний Договір позики, який зі сторони кредитодавця\~ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», в частині обов`язку щодо передання у розпорядження відповідача обумовлених Договором коштів у сумі 7698,00 грн, був виконаний, що належним чином доведено позивачем. Також, судом встановлено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як клієнтом, та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», як фактором, було укладено Договір факторингу №2106, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові Права Вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1 до цього Договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали Клієнту за кредитними договорами (Право Вимоги) (п. 1.1. Договору факторингу №2106). Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід?ємними частинами цього Договору. Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього Договору\~(п. 5.2. Договору факторингу №2106). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру заборгованості в електронному вигляді за Договором факторингу №2106 від 21.06.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр прав вимог №1, що слугує твердженням переходу відповідних прав вимоги заборгованості від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», у тому числі, і щодо заборгованості відповідача [PERSON] у розмірі 26 080,80 грн. за договором позики №3651249 від 08.12.2020 р., яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу 7 698,00 грн.; суми заборгованості за відсотками 18 382,80 грн. У подальшому, 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», як фактором, було укладено Договір факторингу №030423-ФК у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові Права Вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1 до цього Договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали Клієнту за кредитними договорами (Право Вимоги) (п. 1.1. Договору факторингу №030423-ФК). Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід?ємними частинами цього Договору. Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього Договору\~(п. 5.2. Договору факторингу №030423-ФК). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру заборгованості в електронному вигляді за Договором факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр заборгованості, що слугує твердженням переходу відповідних прав вимоги заборгованості від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», у тому числі, і щодо заборгованості відповідача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за Договором позики №3651249 щодо заборгованості у сумі 26080,80 грн. Суд бере до уваги, що доказів на підтвердження того, що вищевказані Договори факторингу скасовані, матеріали справи не містять. Обґрунтованих заперечень відповідача щодо їх чинності не заявлено. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо набуття позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики №3651249, укладеним 08.12.2020 з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, судом встановлено, що після укладення вищезазначеного Договору позики відповідач\~ [PERSON] \~допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання умов договору не надав. Згідно з наданим позивачем розрахунком непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики №3651249 становить 26 080,80 грн. складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 7 698,00 грн.; суми заборгованості за відсотками 18 382,80 грн. нарахованими за період з 08.12.2020 р. (перший день кредитування ) по 07.04.2021. Строк кредиту узгоджений сторонами у договорі та становить 30 днів, положень про пролонгацію договір не містить. Сума заборгованості за процентами свідчить про те, що вони нараховані за 120 днів Так, сума відсотків за 30 календарних днів за підрахунками суду становить 4595,71 грн. Позивач просить стягнути 18382,80 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. У своїй позовній заяві та відповіді на відзив позивач посилається на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», які містять положення у п. 6.5 про пролонгацію договору позики на 90 днів. Поза цим, дійсно, розділ 7 вказаних Правил містить положення про продовження строку користування позикою. Разом з тим, вказані Правила не містять підпису відповідача. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також підтверджень того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо пролонгації договору. За таких обставин не можна розцінювати вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як частину договору позики, укладеного між сторонами 08.12.2020. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді можливість пролонгації договору. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий правий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, позивач не просить стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведені правові висновки, правові норми, обставини справи та\~зважаючи на відповідні доводи відповідача, суд доходить висновку, що передбачені договором позики проценти слід нараховувати і стягувати з відповідача у межах строку кредитування, тобто за 30 днів, з 08.12.2020 року по 07.01.2021, використовуючи фіксовану проценту ставку у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом, оскільки відповідно до умов договору підвищена процентна ставка під час карантину не діяла. За підрахунками суду, сума відсотків, нарахованих на суму позики, становить 4595,71 грн (7698,00 х 1,99 х 30). Тіло кредиту становить 7698,00 грн. Інформація щодо погашення відповідачем заборгованості за Договором у суду відсутня. Отже, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 12293,71 грн. Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за основним боргом та відсотками, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 12293,71 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України та стягує витрати з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі\~2 422,40 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних\~вимог 1141,88 грн (47,14%). Щодо розподілу судових витрат у виді оплати за надану стороні позивача правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3 500 грн. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було долучено до матеріалів справи наступні документи: - копія свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю Ткаченко Ю.О. та копія ордеру про надання правничої допомоги серії АХ №1149961 від 01 листопада 2024 року; копія Договору №01-11/24 від 01 листопада 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; копія Акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; копія Витягу з Акту №14-П приймання передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, згідно з яким адвокатом Ткаченко Ю.О. виконані послуги з правничої допомоги у виді вивчення необхідних документів та підготовки/складення позовної заяви до боржника Аллієва на загальну вартість 3 500 грн. Таким чином, суд, аналізуючи документи надані на обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача, приходить до висновку щодо їх належності у якості доказів на підтвердження понесених ними судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат відповідачем до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної цивільної справи та підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1649,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial