Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із заявою та просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Вимоги заяви обґрунтовано тим, що [INFO] померла її тітка по материнській лінії споріднення [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне майно. Бажаючи реалізувати право на спадщину, заявниця звернулася до приватного нотаріуса із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк та не була зареєстрованою зі спадкодавцем на день його смерті. У заяві вказано, що після смерті чоловіка її тітка [PERSON] була у пригніченому стані, тому заявниця запропонувала їй проживати разом за її адресою, на що тітка погодилась. Вони разом проводили дозвілля, заявниці турбувалася про тітку. Впродовж п`яти місяців заявниця проживала з тіткою однією сім`єю без зміни місця реєстрації проживання, однак [INFO] остання померла. Інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, немає, тобто спору щодо спадкового майна немає. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Городенківського районного суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження. У судовому засіданні 04.08.2025, за клопотанням адвоката Бундзяк У.М., допитано свідків [PERSON] та [PERSON] та оголошено перерву. 16.09.2025 представник [PERSON] адвокат Бундзяк У.М. подала заяву про завершення розгляду справи за відсутності заявниці та без участі представника, вимоги заяви підтримали. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 20.06.2025 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо вимог заяви, зазначила, що дійсно заявниця доглядала померлу [PERSON] та проводила її поховання. У судове засідання учасники справи не з`явились. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності її учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи надані заявницею та її адвокатом пояснення, вислухавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським відділом державної реєстрації цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . До матеріалів справи заявниця долучила копію лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] №149 від 21.07.2023, згідно якого причиною смерті вказано механічна асфіксія внаслідок утоплення у воді. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі заведено спадкову справу №73077960, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, - визначено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] заявниця звернулася до нотаріуса. Приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини спадкоємець не була зареєстрована разом із спадкодавцем, з поданих документів факт постійного проживання встановити неможливо, тому видача свідоцтва на право на спадщину за законом на майно [PERSON] є неможлива. Наведене підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2024 року. Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Спадкування за законом здійснюється почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно із ч.2,4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18). Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно довідки Чернятинського старостинського округу Городенківської міської ради від 15.05.2025 №24/109 подружжя [PERSON] та [PERSON] проживало у житловому будинку по [ADDRESS] . Дітей у шлюбі у подружжя не було. На час смерті [PERSON] , [INFO] , у господарстві була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , оскільки потребувала стороннього догляду. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським відділом державної реєстрації цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15.02.2023 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За даними копії довідки №8 про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . За даними витягу з реєстру територіальної громади заявниця [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно акту обстеження з метою підтвердження фактичного місця проживання [PERSON] від 12.08.2024, складеного у складі старости с.Чернятин, члена старостинської ради та діловода, проведено обстеження фактичного місця проживання [PERSON] , 1962 року народження у господарстві по [ADDRESS] . Зі слів свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] , останні підтвердили, що у період з березня 2023 року до дня смерті [PERSON] проживала без місця реєстрації у господарстві рідної сестри [PERSON] . Догляд за тіткою постійно здійснювала її племінниця [PERSON] . Поховання [PERSON] проводила особисто [PERSON] з будинку померлої по [ADDRESS] . До матеріалів справи також долучено довідку №56 від 20.07.2023 про перебування [PERSON] на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради. Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі№484/747/17 від 10.01.2019. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що померла [PERSON] та мати заявниці [PERSON] є рідними сестрами, з березня 2023 померла проживала разом із заявницею та остання її доглядала, здійснила поховання. У судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту постійного проживання заявниці разом зі спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини надасть змогу заявниці оформити право на спадщину за заповітом на нерухоме майно спадкодавиці. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки судом не встановлено спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину. Чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення зазначеного факту. Враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно [PERSON] для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення такого факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved