Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У квітні 2025 року представник ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 15781,58 грн, з яких: 13196,23 грн - сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, 2059,31 грн - збитки від інфляції, 526,04 грн - три відсотки річних. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є експлуатуючою компанією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку. Позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період із 01.11.2023 року по 28.02.2025 року, які позивач надавав відповідачу, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальному розмірі 15781,58 грн, з яких: 13196,23 грн - сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, 2059,31 грн - збитки від інфляції, 526,04 грн - три відсотки річних. З огляду на викладене, а також в зв`язку із належним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму боргу в примусовому порядку, а також судовий збір в сумі 3028 грн та витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 08.04.2025, провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, із повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. В травні 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в квартирі, яка належить відповідачу ніхто не проживав, однак, дізнавшись про наявність позову про стягнення заборгованості, відповідач до відкриття провадження у справі повністю погасила існуючу заборгованість за період із 14.03.2024 по 07.04.2025. Вказує, що позивач не вжив заходів щодо досудового врегулювання спору, та на даний час не надав довідку про відсутність заборгованості. Посилаючись на викладене, зазначає про відсутність підстав для стягнення заявленої суми боргу, інфляційних, трьох відсотків річних та витрат на правову допомогу. В травні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, враховуючи погашення відповідачем суми основного боргу, позивач просив стягнути на його користь збитки від інфляції в сумі 2059,31 грн, три відсотки річних в сумі 526,04 грн, судовий збір в сумі 3028,00 грн, та витрати на правничу правову допомогу в сумі 7000,00 грн. В травні 2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на позов, в яких відповідач вказувала на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, нею було повністю погашено заборгованість перед позивачем. Крім того, розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу є завищеним, та наявні підстави для зменшення цих витрат. Представник позивача в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги в частині збитків від інфляції в сумі 2059,31 грн, трьох відсотків річних в сумі 526,04 грн, судового збору в сумі 3028,00 грн, та витрат на правничу правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, пояснила, що разом із чоловіком-військовослужбовцем в березні 2025 року купили квартиру [ADDRESS] від забудовника. У вказаній квартирі ніхто не проживав, ремонтні роботи розпочали лише в квітні 2025 року. Пояснила, що жодні квитанції від ЖБК «Управдом» про оплату послуг на її адресу не надходили, однак коли вона дізналася про борг, 07.04.2025 одразу оплатила всю суму заборгованості, тобто до відкриття провадження у справі. Та цього ж дня - 07.04.2025 уклала з ЖБК «Управдом» договори про надання послуг. Під час судового розгляду за клопотання представника позивача протокольною ухвалою суду закрито провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу та продовжено судовий розгляд в частині позовних вимог щодо стягнення збитків від інфляції в сумі 2059,31 грн, трьох відсотків річних в сумі 526,04 грн, судового збору в сумі 3028,00 грн, та витрат на правничу правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши учасників, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «ЖБК «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.10 Статуту, предметом діяльності товариства є здійснення господарської діяльності направленої на задоволення потреб фізичних, юридичних осіб, інших суб`єктів господарювання, у продукції, товарах або послугах Товариства, та отримання прибутку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У відповідності до ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. У нашому випадку: позивач - це виконавець послуг, а відповідач - споживач. Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При зверненні до суду із даними позовними вимогами, позивач вказував, що відповідач належним чином не сплачувала за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого, у останньої, за період із 01.11.2023 по 28.02.2025 утворилась заборгованість в сумі 15781,58 грн, з яких: 13196,23 грн - сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, 2059,31 грн - збитки від інфляції, 526,04 грн - три відсотки річних. Однак, відповідачем на підтвердження заперечень проти позову надано копії квитанцій, з яких вбачається, що у 07 квітня 2025 року відповідачем сплачено на користь ТОВ «Управдом» кошти на утримання будинку (квартплата) в сумі 8568,12 грн, кошти за холодну воду в сумі 91,15 грн., кошти за опалення в сумі 2718,66 грн, кошти за додаткову послуг із утримання в сумі 1050,00 грн, кошти за електроенергію в сумі 194,40 грн., кошти за контр.-проп.роботи в сумі 2760 грн, що підтвердив представник позивача, як у поданому відзиві, так під час розгляду справи. Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних в сумі 526,04 грн та інфляційних втрат в сумі 2059,31 грн, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Суд при вирішенні даних позовних вимог приймає до уваги те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022 та з подальшим продовженням такого. З 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II цього Закону). Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. В пункті 2 цієї постанови вказано, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року. Судом встановлено, що заявлені в квітні 2025 року позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період із листопада 2023 року по лютий 2025 року, тобто, після введення в Україні воєнного стану, та без врахування вимог, які зазначені вище, а тому відповідач може бути звільнений від обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач, звернувшись із даним позовом в квітні 2025 року, нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати в період дії на території України воєнного стану, а відтак суд не вбачає підстав для застосування у даній справі положень ст. 625 ЦК України, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2059,31 грн та трьох відсотків річних в сумі 526,04 грн. слід відмовити. В порядку ст. 133, 137, 144 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed