Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради (Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради) про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , відносно малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сторони мають від шлюбу спільну дитину, сина - [PERSON] . Шлюб між ними розірвано рішенням суду ще в 2018 році, цим же рішенням було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини, які він не сплачував та має заборгованість за аліментами. Зазначає, що звернулася до суду з цим позовом, оскільки відповідач, відсутній у житті дитини, не бере участі у вихованні дитини як морально так і матеріально. Їхній син навчається у ліцеї, навчається дуже добре, батько жодного разу не відвідував навчальний заклад та не цікавився навчанням дитини, а тому, навчанням та вихованням сина займається мати. Де знаходиться відповідач не відомо, з 2017 року не виходив на зв`язок. Вважає це злісним ухиленням від виконання батьківських обов`язків, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина - [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника та просила задовольнити позовні вимоги. Крім того, представник позивача просила залишити без розгляду клопотання про допит свідків та розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Представник служби в справах дітей (органу опіки та піклування) Житомирської міської ради направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що відповідно до висновку органу опіки та піклування є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач до суду жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того судом публікувалося оголошення про виклик як відповідача до суду з метою розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вищевказані особи скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Андрушівського районного суду від 02.05.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання по справі, про що повідомлено учасників по справі а також зобов`язано службу в справах дітей (орган опіки та піклування) Житомирської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 28 травня 2025 року на адресу суду надійшов лист представника служби в справах дітей (орган опіки та піклування) Житомирської міської ради з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав. 29.05.2025 ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 07.10.2025 учасники по справі не з`явилися. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] - матір`ю, про що зроблено відповідний запис у свідоцтві про народження дитини, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 11.02.2015 (а.с.7). З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з мамою - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.6,7). Рішенням Богунського районного суду міста Житомир від 15.02.2018 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , визначено місце проживання малолітньої дитини з матір`ю - [PERSON] та стягнуто з відповідача - [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини (а.с.8-10). Довідкою від 03.03.2025 про наявність заборгованості зі сплати аліментів, що видана Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підтверджується наявність заборгованості зі сплати аліментів (а.с.11). Згідно характеристики наданої на учня 4-Д класу Ліцею № 19 м. Житомир - [PERSON] , встановлено, що останній навчається в вищевказаному закладі, шкільним приладдям, одягом забезпечений, навчається добре, рекомендації вчителів виконує, та те, що вихованням дитини займається мати та твідвідує всі батьківські збори теж вона. За час навчання дитини, батько - [PERSON] не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням сина не брав участі у вихованні дитини ( а.с. 12). Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, що затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.05.2025 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Висновки суду Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved