Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Кушку О.М., звернулася 16.07.2025 до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 08.01.2025 рішенням суду було розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час постійно проживають із нею. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 20.08.2025. Судове засідання 20.08.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Призначено судове засідання на 18.09.2025. 18 вересня 2025 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Кушки О.М. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивачка просить суд збільшити розмір позовних вимог, а саме: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій формі в розмірі 8\~000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття Ухвалою суду від 18.09.2025 визначено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви представника позивачки адвоката Кушки О.М.. про збільшення розміру позовних вимог, розгляд справи відкладено на 09 жовтня 2025 року. 29 вересня 2025 року до суду поштовим зв`язком надійшла заява відповідача [PERSON] , згідно з якою він позовні вимоги визнає повністю. Позивачка та представник позивачки адвокат Кушка О.М. в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак у поданій раніше заяві, просить розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідно до частини третьої статті 211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2010, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 08.01.2025 у цивільній справі № 602/1101/24, що підтверджується копією даного рішення, наявною у матеріалах розглядуваної справи (а.с. 4-5). Під час шлюбу у сторін народилися сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.6-7). Як убачається із копії Акта старости Лановецької міської ради № 22/03-48/9 від 16.06.2025 позивачка разом із синами [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і зі слів свідків діти перебувають на утриманні матері. У позовній заяві позивачка стверджує, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Отже, між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України). При вирішенні цього спору суд застосовує наступні норми права. У статтях 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, зокрема таке, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі частинами восьмою-десятою статті 7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частиною першою статті 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Статтею 133 СК України встановлено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом положень частини першої статті 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на наведене вище, ураховуючи те, що відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, а також те, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн (50% від встановленої ставки судового збору), а іншу частину судового збору у сумі 605,60 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного вище, ст. 7, 150, 180-182 СК України,

Outcome: approved