Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №65 вчинений 22 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського\~ нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за Договором кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року в розмірі 65212 гривень 20 копійок. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 968 гривень 96 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 14 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту та страхування №Z02.00303.006937492. 22 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського\~ нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис №65 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за Договором кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року в розмірі 65212 гривень 20 копійок. Однак, зазначений договір позивачем не підписано. Однак, на час вчинення виконавчого напису, позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за Договором кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року. Крім того, від відповідача позивач не отримував жодних документів, що стосуються зазначеного кредитного договору, а саме вимоги про погашення заборгованості та сам виконавчий напис. Також, зазначений напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки\~ нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій.\~ Зазначені обставини й стали підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву позивача, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсзі з огляду на наступне. 14 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492. Оскільки [PERSON] як позичальник згідно Кредитного договору, власних зобов?язань не виконував, станом на 10 січня 2022 року у нього утворилась заборгованість за таким договором у розмірі 63 312 гривень 20 копійок. 10.01.2022 АТ «Ідея Банк» надіслало Позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов?язань, за допомогою якої Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість за Кредитним договором, вказано розмір боргу, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня надіслання відповідної вимоги. Додатком до вище вказаної вимоги було долучено також довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, що містила інформацію про загальний розмір боргу, а також кожну його складову. Разом з тим, після надіслання АТ «Ідея Банк» Позивачу відповідної вимоги, [PERSON] жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту. З урахуванням наведеного відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. із заявою від 21 лютого 2022 року №12.4.2/13539 про вчинення виконавчого напису та стягнення з [PERSON] 63 312 гривень 20 копійок боргу за Кредитним договором та 1900 гривень витрат на його вчинення, разом 65212 гривень 20 копійок.\~ Відтак, все вище наведене підтверджує той факт, що спірний виконавчий напис, вчинений 22 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною за №65, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року у розмірі 65212 гривень 20 копійок відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, а відтак є законним та підлягає виконанню. Також, у поданій позовній заяві представник позивача заявляє вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконання, проте: не зазначає, в чому полягає спірність кредитної заборгованості: не надає доказів оспорення, спростування такої кредитної заборгованості до або на момент вчинення виконавчого напису. Крім того,\~ спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, то вважає, що виконавчий напис №65 від 22 лютого 2022 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. є законним та вчинений з додержанням норм чинного законодавства. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача надав\~ суду заяву в якій\~ зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за їх відсутністю. Крім того, представник позивача зазначила, що у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною, тобто кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим та укладений після 22 лютого 2017 року, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Представник відповідача\~ «Ідея Банк», в судове засідання\~ не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, з урахуванням позиції, викладеної у відзиві. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна в судове засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявку суду не повідомили. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Стаття 55 Конституції України передбачає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 14 серпня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492. 10 січня 2022 року АТ «Ідея Банк» надіслано [PERSON] вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, відповідно до якої [PERSON] було запропоновано протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги достроково повернути заборгованість за Договором кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року в розмірі 63312 гривень 20 копійок. 22 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського\~ нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис №65 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за Договором кредиту\~ та страхування №Z02.00303.006937492 від 14 серпня 2020 року в розмірі 65212 гривень 20 копійок. Наказом Міністра юстиції України №1590/5 від 03 травня 2023 року, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю Солонець Тамари Миколаївни, видане Міністерством юстиції України 17 червня 1996 року №2288. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат»№3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17 відхилила доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим та укладений після 22 лютого 2017 року, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 лютого 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Відтак вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» застосуванню не підлягала, оскільки була визнана незаконною та нечинною. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалась між боржником [PERSON] та АТ «Ідея Банк», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. З урахуванням приписів статей15,16,18 Цивільного кодексу України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Однак, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав\~ безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, оскільки місце знаходження архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. невідоме, документи нотаріального діловодства та архіву до Київського державного нотаріального архіву не передані (лист Управління нотаріату ЦМУ МЮ (м. Київ) №66492/9.1-23/вх.ПІ-Т-1005-23 від 27 грудня 2023 року). Також, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення (вимоги) про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодних достовірних доказів та підтверджень того, що нотаріусом оспорюваний виконавчий напис було вчинено правомірно, з дотриманням встановлених чинним законодавством вимог, не підтверджена безспірність стягуваної заборгованості, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Позивачем за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 968 гривень 96 копійок, що підтверджується квитанцією №ПН73 від 02 жовтня 2025 року. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 968 гривень 96 копійок. Крім того, відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги №6/2025 від 14 квітня 2025 року; Акт наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 14 квітня 2025 року №6/2025; платіжну інструкцію №ПН382 від 14 квітня 2025 року про оплату за Договором про надання правничої допомоги від 14 квітня 2025 року №6/2025 в розмірі 5000 гривень. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved