Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та є квартиронаймачем вказаної квартири. В даному житлі також зареєстрований [PERSON] . Відповідач [PERSON] хоч і зареєстрований за даною адресою, проте вже продовж тривалого часу (більше 12 років) не проживає за вказаною адресою. Його місце проживання позивачу невідоме. Жодних коштів на утримання житла відповідач не надає, всі витрати по оплаті комунальних послуг та виконання договірних зобов`язань з органами житлово-комунальних служб по обслуговуванню будинку відповідачка несе сама. Тому позивачка, як основний квартиронаймач, змушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Іванів О.Б. надав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав з вищенаведених підстав, просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.20). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є наймачем квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.4). Матеріалами справи встановлено, що в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрований також відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.16) . При цьому, як вбачається з акту обстеження щодо непроживання від 26.08.2025 за №104, в даному житлі зокрема зареєстрований відповідач [PERSON] , але фактично він не проживає за вказаною адресою. Даний факт підтвердили сусіди-свідки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК України). Згідно зі\~ст.71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі визнання таких причин поважними суд може продовжити вказаний строк. Виходячи з аналізу правових норм член сім`ї наймача (колишній член сім`ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогамистатті 264 ЦПК України. Допитані адвокатом свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають в будинку [ADDRESS] , ствердили, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі по [ADDRESS] вже приблизно 12 років. Їм відомо, що [PERSON] з 2013 року додому не повертався. На даний час їм невідомо про місце його перебування (а.с.22,23). Як зазначає\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Дослідивши докази в судовому засіданні, суд не знайшов поважних причин не проживання відповідача по місцю своєї реєстрації і приходить до висновку, що [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному житлі понад шість місяців, а тому втратив право на користування цим житлом. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов слід задоволити. На підставі викладеного, ст.ст.\~71,72 ЖК України,

Outcome: approved