Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , треті особи: Територіального відділу Хаджибейського району служби у справах дітей служба у справах дітей, Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сторони з 15 січня 2000 року перебували у шлюбі, зареєстрованому в Будинку одруження відділу реєстрації актів про шлюб м. Сімферополя АР Крим, актовий запис № 20. У період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, від 11 серпня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування і утримання свого неповнолітнього сина. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року відкрито провадження в даній справі. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", Малиновський районний суд міста Одеси перейменовано на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Територіального відділу Хаджибейського району служби у справах дітей служба у справах дітей, Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав до судового розгляду по суті на 01 жовтня 2025 року. Представник позивачки в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності сторони та просила позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не направив. Про проведення судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток, котрі повернулися з відміткою по відсутність особи за адресою. Окрім того відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Представники третіх осіб не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування від 02 липня 2025 № Ш-668 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 15 січня 2000 року перебували у шлюбі, зареєстрованому в Будинку одруження відділу реєстрації актів про шлюб м. Сімферополя АР Крим, актовий запис № 20. У період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 1669. Також у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час є повнолітньою. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, від 11 серпня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вищезазначеним рішенням суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Разом з тим, [PERSON] жодного разу не сплачував аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Через неотримання аліментів від відповідача, [PERSON] отримувала тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підтверджується довідковою № 1344 від 09 серпня 2022, виданою Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики. [PERSON] є військовослужбовцем, яка проходила військову службу на території Автономної Республіки Крім. У 2014 році після анексії Криму, позивачка виїхала з Автономної Республіки Крим на територію України. [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою від 27 серпня 2021 № 5137-5000389515. Разом з [PERSON] було взято на облік її неповнолітнього сина [PERSON] , що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 серпня 2021 № 5137-5000389520. Згідно службової характеристики, виданої командиром військової частини [NUMBER] , [PERSON] характеризується позитивно, як врівноважена, ініціативна, старанна. За характером стримана, спокійна, ввічлива. Незважаючи на відсутність бажання та зацікавленості батька дітей у матеріальній, моральній та інших видах їх підтримки, відповідально ставиться до виховання дітей, слідкує за їх всебічним розвитком, як в системі загальної так і в позашкільної освіти, станом здоров`я, успішністю навчання, дбає про їх оздоровлення, психологічний та побутовий комфорт. Із довідки, виданої командиром військової частини № [NUMBER] від 28 листопада 2024 вбачається, що на утриманні [PERSON] перебуває син [PERSON] , 2009 року народження. Відповідно до довідки про доходи, виданої військовою частиною [NUMBER] 27 листопада 2024, [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] та її загальних дохід за період з травня по жовтень 2024 становить 235774 грн. У 2014 році після того, як відбулася анексія Криму, відповідач залишився на території АР Крим, та перейшов на сторону російської федерації поступивши там на військову службу. Відповідач завжди підтримував збройну агресію проти України, що підтверджується його вступом до лав збройних сил російської федерації. Із відкритого інтернет ресурсу « [INFO] » стало відомо, що [PERSON] внесено до даного реєстру. Згідно даних «Миротворець» [PERSON] , добровільно поступив на службу до окупантів - член нвф Державне казенне підприємство Республіки Крим «Кримський республіканський штаб Народного ополчення - народ дружини Республіки Крим». Віднесений до категорії: громадяни, які поступили на військову службу із пункту відбору, розташованого в Республіці Крим, або з підрозділів військового комісаріату за муніципальною освітою Республіки Крим - для громадян, які поступили на військові посади, що підлягають заміщенню офіцерами і, які уклали з 21 вересня 2022 року контракт про проходження військової служби з Міністерством оборони російської федерації в діючих військових частинах Міністерства оборони російської федерації, яких зараховано наказом командира у військову частину. Визнано: військовим злочинцем. Зрадником Батьківщини. Посібником російських окупантів. Замах на суверенітет і територіальну цілісність України. Співучасник злочинів росії проти України та її громадян. Учасник російсько-білоруської військової агресії проти України з 24.02.2022. Причетний до геноциду українського народу шляхом участі в бойових діях проти громадянського населення, громадянських об`єктах та об`єктів інфраструктури. Порушення законодавства України про громадянство шляхом отримання другого громадянства. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З підстав вищевикладеного, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, які полягають в тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності судом розцінюються як ухилення відповідачем від виховання доньки. Відповідно до чинного сімейного законодавства мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування та в інших випадках. Мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. З наведених мотивів, враховуючи інтереси дитини та з метою соціального захисту її прав, суд приходить висновку, що в інтересах дитини доцільно застосувати такий крайній захід до відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Отже, враховуючи встановленні судом фактичні обставини справи, дослідженні письмові докази, суд прийшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи заяву по суті, суд виходив з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача ; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, оскільки позов задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гр.

Outcome: approved