Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що самостійно виховує та утримує дитину. Зазначав, що з 11.06.2016 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2024. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після того, як відповідачка залишила їх спільне місце проживання у листопаді 2021, їх син залишився проживати з ним. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2024 визначено місце проживання дитини - [PERSON] , разом з ним. З листопада 2021 по теперішній час він самостійно виховує та утримує сина, піклується про його стан здоров`я. Відповідачка участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати його таким, що самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без участі матері - [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 02.07.2025 у прийнятті визнання позову відмовлено. У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та відповідача. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності третіх осіб. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Установлено, що з 11.06.2016 сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2024. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2024 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання дитини - [PERSON] , разом з [PERSON] . Обгрунтовуючи позов, [PERSON] вказував на те, що [PERSON] участі у вихованні та утриманні сина не приймає, а тому просив визнати його таким, що самостійно виховує та утримує сина. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказів того, що [PERSON] ухиляється від своїх обовязків по вихованню та утриманню сина позивачем суду не надано. Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). Доказів того, що [PERSON] ухиляється від своїх обовязків по вихованню та утриманню сина, позивачем суду не надано, СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, таке позбавлення батьківських обов`язків суперечить інтересам самої дитини, а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed