Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 16.02.2002 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та [PERSON] , і доньку [PERSON] . Після укладення шлюбу проживали разом, але після певного періоду часу почали проживати окремо. Спільне життя з відповідачкою не склалось, відносини погіршились, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя і примирення є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 03.09.2025 витребувано у позивача оригінал свідцтва про шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак остання до суду надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, в якій також зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за адресою зареєстрованого місця проживання, а також через оголошення на офіційній веб-сторінці "Судова влада України", а також телефонограмою, причини неявки суду невідомі. За викладених обставин, згідно із статтею 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2002 року сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що складено актовий запис №16 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.8, 9, 10/. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved