Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

29.07.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Ржищівська міська територіальна громада в особі Ржищівської міської ради Київської області, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Позивач просив визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивач свої вимоги мотивував тим, що він є власником 5/9 часток домоволодіння по [ADDRESS] : -1/3 (3/9) часток даного домоволодіння ним було успадковано після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; -1/9 частка у праві власності ним набута після смерті його батька [PERSON] , та батька відповідача, який помер [INFO] ; -1/9 частка даного домоволодіння йому перейшла у спадок за заповітом після смерті [PERSON] , другої дружини його батька, яка померла [INFO] . Співвласником 1/3 частки у праві власності даного домоволодіння є відповідач [PERSON] , рідна сестра позивача. Відповідач після смерті батька прийняла спадщину на 1/9 частку, але своїх спадкових прав не оформила. В 1988 році відповідач виїхала на постійне місце проживання до російської федерації, за неофіційною інформацією [PERSON] померла, дітей вона не мала. Позивач звернувся до Ржищівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини після смерті своєї сестри, однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю документального підтвердження смерті [PERSON] . Зі слів позивача, до 1991 року позивач зрідка спілкувався з відповідачем по телефону, після цього всі зв`язки з нею були втрачені, на його дзвінки сестра більше не відповідала. Під час спілкування по телефону сестра йому говорила, що повертатися на Україну вона не збирається, а належну їй частку будинку по [ADDRESS] вона залишає позивачу. Починаючи з 1991 року позивач одноосібно, відкрито, безперервно та добросовісно користується житловим будинком по [ADDRESS] , в тому числі і його спірними 4/9 частками, 3/9 яких належать відповідачу на праві власності, а 1/9 яких нею після смерті їхнього батька залишилася не оформлена. Позивач наголошує, що він понад 30 років повністю утримує житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований, несе витрати по їх обслуговуванню, проводить поточні та капітальні ремонти будинку, сплачує відповідні комунальні платежі, за власний рахунок обклав весь будинок цеглою, добудував веранду, відремонтував дах будинку, змурував сарай та курник, посадив на прибудинковій території фруктові дерева та ягідні кущі. Тобто більше 30 років позивач користувався спірною частиною даного домоволодіння, як його власник, тому вважає, що має всі підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірну частку будинку за набувальною давністю. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2025 Ржищівським міським судом Київської області відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом сторін. 22.08.2025 представник третьої особи, головний спеціаліст Поправка О., отримала позовну заяву з додатками та судову повістку. 01.09.2025 співробітники Ржищівського міського суду Київської області склали Акт про те, що поштовим відділенням м. Ржищів «01» Вересня 2025 конверт адресований [PERSON] , з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» було розкрито та вилучено для повторного направлення. 02.09.2025 Клопотання від представника третьої особи Чорненької К.І. про розгляд справи без участі представника. 18.09.2025 Заява від представника відповідача адвоката Рябокляч К.О., про розгляд справи без участі представника. Ухвалою від 18.09.2025 Ржищівським міським судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.09.2025 Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, щодо 24.09.2025 Довідка про повернення від Укрпошти: за закінченням терміну зберігання. До Ржищівського міського суду Київської області повернено Конверт з позовною заявою, ухвалою, судовою повісткою, які направлялися відповідачу. 06.10.2025 Присяга свідка [PERSON] 06.10.2025 Присяга свідка [PERSON] . Обставини, встановлені судом. В 2009 році позивач замінив у будинку водопровідні труби, провів до будинку нову каналізацію, замінив унітаз та раковину, встановив у будинку душ, а також провів ремонт стін підсобного приміщення шляхом облаштування цегляної конструкції. В 2019 позивач поставив у будинку металопластикові вікна та нові двері. Позивач більше 30 років утримує вказане домоволодіння, повністю сплачує всі комунальні послуги, здійснює капітальний та поточний ремонт. Вищевикладені обставини підтвердили допитані судом як свідки: [PERSON] : сусідка (мешкає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] : сусідка (мешкає за адресою: [ADDRESS] ). До 1988 року в цьому будинку також проживала сестра [PERSON] [PERSON] . Після переїзду в 1988 гр. [PERSON] на постійне місце проживання до російської федерації [PERSON] особисто здійснює володіння та користування цим будинком, несе витрати по його утриманню, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, а також обробляє земельну ділянку, розташовану біля будинку, обслуговує прибудинкову територію тощо. Згідно із Інформацією з державного реєстру речових прав: домоволодіння, попередня адреса Лесі Українки 11, адреса нерухомого майна [ADDRESS] ; загальна площа 46.4 кв.м., житлова площа 27.7 кв.м.; будівництво сараю «Б», та переобладнання житлового будинку узаконено згідно Рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради №385 від 24.09.2007 року, прибудова «а» при минулій поточній інвентаризації входила до складу будинку. Згідно із Актом від 19.11.2024, складеного та підписаного депутатами Ржищівської міської ради Київської області VII Журило О.В. та громадяни [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , яка по [ADDRESS] , завіреного Ржищівським міським головою Чорненькою К., провели обстеження домоволодіння по [ADDRESS] та встановили: в житловому будинку по [ADDRESS] проживають громадяни [PERSON] , [INFO] (співвласник будинку) зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] [PERSON] особисто та за власний рахунок обклав весь будинок цеглою, добудував веранду, відремонтував дах будинку, поставив в будинку металопластикові вікна та нові двері, змурував сарай та курник, замінив у будинку водопровідні труби, провів до будинку нову каналізацію, встановив в будинку нову сантехніку та душ, відремонтував стіни підсобного приміщення, обгородив територію даного домоволодіння забором із сітки-рабиці. Згідно із постановою від 23.07.2025 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, завідувач Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В., зазначила: [PERSON] , оформила свої спадкові права на 1/3 частку у праві власності після померлої [INFO] матері [PERSON] , а після батька [PERSON] , який помер [INFO] , вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав на 1/9 частку. Спадкова справа після [PERSON] не відкривалась. Місце проживання невідоме, відомостей про реєстрацію смерті в Державному реєстрі реєстраційних актів цивільного стану громадян щодо смерті [PERSON] , [INFO] не виявлено. Докази про факт смерті [PERSON] не подані. На підставі законодавства постановлено відмовити [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину на 4/9 часток у праві власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1. ст. 15 ЦК України : кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1,2,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суму. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це право (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; Володіння визнається безперервним, якщо не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України, п.9 Постанови). Відповідно до статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц вказав, що «лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності». Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 серед умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: «Наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння. Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 «володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна». Строк, після спливу якого особа можу набути нерухоме майно у власність за набувальною давністю становить 10 років. Безперервність володіння означає, що особа володіє об`єктом нерухомості протягом визначеного строку. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2020 у справі № 923/82/19, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище умов у сукупності. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України, вищевказаних постанов Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду, умовами для визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є: - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1. ст. 356 ЦПК України , власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України: майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.1-.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 в справі №6-1443цс16 дійшов висновку, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користання майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки) суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Відповідно до п. 54 Постанови КМУ №858 від 17.10.2013 ''Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' зазначено, що державна реєстрація права власності на майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання майна, проводиться за наявності в Державному земельному кадастрі чи відповідно в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про новосформоване/новостворене майно, утворене у результаті такого поділу, виділу частки або об`єднання та з обов`язковим встановленням належності майна, що поділяється, частка з якого виділяється чи об`єднується, на праві власності особі (особам), що здійснила (здійснили) такий поділ, виділ частки чи об`єднання. Державна реєстрація права власності на майно, утворене у результаті поділу майна, проводиться одночасно щодо всього майна, утвореного у результаті поділу, крім випадку, коли в результаті такого поділу змінюється власник майна, у тому числі припиняється право спільної власності. Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт, утворений у результаті поділу, виділу частки або об`єднання без проведення реконструкції, проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта та про присвоєння адреси, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва». Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. Судом встановлено, що позивач добросовісно володів і користується будинком за адресою: [ADDRESS] , не приховував факт знаходження майна у його фактичному володінні, таке володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У матеріалах справи відсутні дані про осіб, які б пред`являли свої права на вказане домоволодіння, що дає підстави дійти висновку про відсутність осіб (крім позивача), які могли б мати майнові права або законні інтереси на вищевказане домоволодіння. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність умов для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути визнання права. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами у справі. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач питання відшкодування судових витрат не порушував.

Outcome: approved