Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позиція заявниці та заінтересованої особи, процесуальні дії, вчинені по справі. Заявниця звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаною заявою. На обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] , [INFO] (далі - Заявник), проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Станом на 2012 рік родина проживала разом однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . 23 жовтня 2012 року син Заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Пузирі, Семенівського району, Полтавської області пішов з дому та до цього часу не повернувся. Заявник неодноразово звертався до поліції з заявами про розшук та умисне вбивство сина, проте протягом тринадцяти років від дати зникнення жодної інформації про його місце знаходження отримано не було. Друзі та знайомі зниклого сина не бачили його з 23 жовтня 2012 року, на зв`язок не виходив. Батьки зниклого сина надавали пояснення працівникам поліції, по можливе умисне вбивство, оскільки син мав багато друзів, створював свій бізнес, зростала конкуренція. Оскільки на тей час, син проживав разом з батьками, батьки неодноразово спостерігали невідомих людей біля будинку, які начебто чекали [PERSON] та були агресивно налаштовані. Також син розповідав про часті погрози в його бік, з проханням припинити бізнес та виїхати з міста. Але [PERSON] продовжував свою діяльність. Зазначені обставини дають підстави вважати, що сина Заявника умисно вбили. [PERSON] мав гарні стосунки з батьками, завжди розповідав про плани на майбутнє та радився. Раптове зникнення його 23 жовтня 2012 року неможливо по іншому пояснити. 13 років невдалих пошуків та спроб отримати будь-яку інформацію про [PERSON] . У січні місяці 2020 року [PERSON] , який являється батьком зниклого сина, звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із позовом про визнання свого сина [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири із зняттям з реєстрації. Позов обґрунтував тим, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується копією домової книги вищевказаного будинку. У будинку по справі зареєстровані батько [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , який на протязі 7 років за вказаною адресою не проживає та не з`являється, жодного разу не виходив на зв`язок з 2012 року. Зазначене доводиться письмовими показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Формальна реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. Суд задовольнив позов. Станом на 2025 рік залишилися питання врегулювання спадкових та майнових прав, які були неврегульованими у зв`язку з відсутністю [PERSON] . Тому Заявник звертається з даним позовом до суду, оскільки іншим способом неможливо вирішити питання, аніж оголошення його померлим. З 23 жовтня 2012 року по дату подання позову [PERSON] , [INFO] ніхто не бачив (13 років), зазначене також підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] (додаються). Ухвалою від 11.08.2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд. У судовому засіданні заявник та представник заявника адвокат Юськова М.С. заяву підтримали, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено. Заслухавши заявника та його представника, свідка, дослідивши надані докази по справі судом встановлено наступне. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Заявниця, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Станом на 2012 рік родина проживала разом однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . 23 жовтня 2012 року син Заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Пузирі, Семенівського району, Полтавської області пішов з дому та до цього часу не повернувся. Заявник неодноразово звертався до поліції з заявами про розшук та умисне вбивство сина, проте протягом тринадцяти років від дати зникнення жодної інформації про його місце знаходження отримано не було. Друзі та знайомі зниклого сина не бачили його з 23 жовтня 2012 року, на зв`язок не виходив. Батьки зниклого сина надавали пояснення працівникам поліції, по можливе умисне вбивство, оскільки син мав багато друзів, створював свій бізнес, зростала конкуренція. Оскільки на тей час, син проживав разом з батьками, батьки неодноразово спостерігали невідомих людей біля будинку, які начебто чекали [PERSON] та були агресивно налаштовані. Також син розповідав про часті погрози в його бік, з проханням припинити бізнес та виїхати з міста. Але [PERSON] продовжував свою діяльність. Зазначені обставини дають підстави вважати, що сина Заявника умисно вбили. [PERSON] мав гарні стосунки з батьками, завжди розповідав про плани на майбутнє та радився. Раптове зникнення його 23 жовтня 2012 року неможливо по іншому пояснити. 13 років невдалих пошуків та спроб отримати будь-яку інформацію про [PERSON] . У січні місяці 2020 року [PERSON] , який являється батьком зниклого сина, звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із позовом про визнання свого сина [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири із зняттям з реєстрації. Позов обґрунтував тим, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується копією домової книги вищевказаного будинку. У будинку по справі зареєстровані батько [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , який на протязі 7 років за вказаною адресою не проживає та не з`являється, жодного разу не виходив на зв`язок з 2012 року. Зазначене доводиться письмовими показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Формальна реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. Суд задовольнив позов. Станом на 2025 рік залишилися питання врегулювання спадкових та майнових прав, які були неврегульованими у зв`язку з відсутністю [PERSON] . Тому Заявник звертається з даним позовом до суду, оскільки іншим способом неможливо вирішити питання, аніж оголошення його померлим. З 23 жовтня 2012 року по дату подання позову [PERSON] , [INFO] ніхто не бачив (13 років), зазначене також підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] (додаються). Допитана в судовому засіданні свідок (мати [PERSON] ) повідомила, що вона [PERSON] , [INFO] є матір"ю - [PERSON] , [INFO] . Станом на 2012 рік родина проживала разом однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] .23 жовтня 2012 року син пішов з дому та до цього часу не повернувся. Заявник неодноразово звертався до поліції з заявами про розшук та умисне вбивство сина, проте протягом тринадцяти років від дати зникнення жодної інформації про його місце знаходження отримано не було. Друзі та знайомі зниклого сина не бачили його з 23 жовтня 2012 року, на зв`язок не виходив. Повідомила про факт тривалої відсутності її сина [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання з 2012 року, його не бачила та не володіє інформацією про його місцеперебування. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. З аналізу норм права слідує, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Відповідно до ч. 3ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У статті 306 Цивільного процесуального кодексу України зокрема визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Статтею 47 ЦК України встановлено правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зокрема: 1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. 2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин. Оголошення померлим необхідно заявниці, для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає заяву обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, тому наявні підстави для її задоволення. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Як передбачено частиною 2статті 308 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved