Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №3554220 від 08.07.2021 у сумі 42\~390,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8\~000,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 10 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3554220, відповідно до якого останній було надано кредит у сумі 10\~000,00 грн. 27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №78-МЛ, згідно якого право вимоги за кредитним договором №3554220 від 08.07.2021 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 42\~390,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 10\~000,00 грн., заборгованість за відсотками 31\~890,00 грн., заборгованість за комісією 500,00 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 01 жовтня 2025 року. 15 вересня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу у сумі 6\~000,00 грн. У обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем до позовної заяви не додано доказів надання ТОВ «Мілоан» [PERSON] згідно п.1.1 Договору грошових коштів в сумі 10\~000 грн. у вигляді кредиту. Роздруківка платіжного доручення №50751890 від 08.07.2021 про перерахування грошових коштів [PERSON] не може слугувати належним доказом надання відповідачу кредиту, так як платіжне доручення не містить відмітки банку про проведення операції з переказу коштів, створене ТОВ «Мілоан» в своїй інтересах, не є первинним бухгалтерським документом на підтвердження здійснення оплати та не підтверджує реальність операції з переказу грошових коштів. Щодо розміру відсотків відповідач зазначила, що за умовами договору про споживчий кредит №3554220 від 08 липня 2021 року сторони встановили строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,63% в день. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Відповідач не зверталась до Позикодавця з проханням продовжити строк позики та не вчиняла жодних дій, спрямованих на пролонгацію строку позики. Відтак, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит №3554220 від 08 липня 2021 року може становити 1\~890,00 грн., виходячи з розрахунку: 10\~000,00 грн (тіло кредиту) х 0,63% (відсотки від фактичного залишку кредиту х 30 днів (строк кредитування). 17 вересня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивачем було надано до суду першої інстанції усі кредитні документи, які позивачем було отримано від первісного кредитора на підтвердження заборгованості за даним кредитним договором. У сукупності з відомістю ці документи дозволяють повною мірою встановити умови кредиту та нарахування заборгованості згідно кредитного договору №3554220 від 08.07.2021. Відомість про щоденні нарахування за Договором про споживчий кредит №3554220 від 08.07.2021, який є додатком до поданої Товариством позовної заяви, містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такого, що підтверджує суму боргу саме по даному кредитному договору, адже місить відомості про Позичальника та номер і дату кредитного договору. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. 08.07.2021 [PERSON] подала анкету-заяву на кредит №3554220, за результатом розгляду якої між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3554220. Згідно п. 1.2 договору сума кредиту становить 10\~000,00 грн. Пунктом 1.3 договору визначено строк кредитування 30 днів з 08.07.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 07.08.2021 (п. 1.4. договору). Згідно п. 1.5.1 договору встановлено комісію за надання кредиту у сумі 500,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 1\~890,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,63% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Пунктом 1.6 договору визначено стандартну (базову) процентну ставку 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договором передбачена пролонгація строку кредитування. Продовження строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах (п. 2.3.1 договору). Пунктом 2.3.1.1 визначено пролонгацію на пільгових умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.2 визначено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно графіку платежів за договором по споживчий кредит №3554220 від 08.07.2021 загальна вартість кредиту становить 12\~390,00 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом у сумі 1\~890,00 грн. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3554220 ТОВ «Мілоан» нараховано заборгованість за період з 08.07.2021 по 06.10.2021, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 10\~000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 31\~890,00 грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги №78-МЛ від 27 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор), Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Пунктом 6.2.3. договору відступлення прав вимоги №78-МЛ передбачено, що права вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Пунктом 7.1. договору відступлення прав вимоги сторони домовились, що Фінансування (ціна Договору) складає 3\~169\~642,16 грн. Виконання вищевказаного договору підтверджується платіжною інструкцією №47818 від 27.10.2021. З Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 27 жовтня 2021 року до договору відступлення прав вимоги від 27 жовтня 2021 року №78-МЛ вбачається, що Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 27 жовтня 2021 року кількістю боржників 3\~831 на загальну суму заборгованості 83\~110\~151,14 грн. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №78-МЛ від 27 жовтня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №3554220 від 08.07.2021 на загальну суму 42\~390,00 грн., з яких 10\~000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 31\~890,00 грн. залишок по відсотках, 500,00 грн. залишок по комісії. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. З платіжного доручення №50751890 від 08.07.2021 вбачається, що на рахунок [PERSON] № [NUMBER] *80 перераховано 10\~000,00 грн., призначення платежу «Кошти згідно договору 3554220», що спростовує доводи відповідача про те, що вона не отримувала кредитні кошти. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не вчиняла дії щодо погашення заборгованості, а тому з відповідача обґрунтовано підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 10\~000,00 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками у сумі 31\~890,00 грн., суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості, первісним кредитором нараховані відсотки за період з 08.07.2021 по 06.10.2021 у сумі 31\~890,00 грн. Згідно договору про споживчий кредит №3554220 від 08.07.2021 встановлений строк кредитування 30 днів, отже дата повернення кредиту 07.08.2021, що також відображено у графіку платежів до договору. Договором визначено строк кредитування 30 днів, тобто до 07.08.2021, позивачем не надано доказів пролонгації відповідно до п. 2.3.1.2 договору, а саме доказів, що відповідач продовжувала користуватися кредитними коштами після 07.08.2021, та доказів пролонгації договору відповідно до п. 2.3.1.1, а саме доказів сплати комісії, оскільки позивачем заявлена до стягнення комісія у сумі 500,00 грн., що свідчить, що пролонгація договору на пільгових умовах не відбулася. Розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо сплати ані комісії, ані основної суми боргу, а отже у первісного кредитора були відсутні підстави для продовження строку дії договору. Позивач у дотримання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду, що строк дії кредитування продовжений відповідно до умов Договору та Правил. Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже,\~припис абзацу\~другого частини\~першої статті\~1048\~ЦК України\~про щомісячну\~виплату процентів\~до дня\~повернення позики\~у разі\~відсутності іншої\~домовленості сторін\~може бути\~застосований лише\~у межах\~погодженого сторонами\~строку кредитування.\~Право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування первісним кредитором відсотків у період з 08.08.2021 по 06.10.2021 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Первинний кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 08.07.2021 по 08.08.2021. Ураховуючи, що первісним кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 08.08.2021, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. З урахуванням зазначеного вище, обґрунтованим розміром нарахованих відсотків за користування кредитом є 1\~890,00 грн., які нараховані за період з 08.07.2021 по 07.08.2021, тобто в межах строку дії кредиту. У задоволенні вимог про стягнення відсотків за період з 08.08.2021 по 06.10.2021 слід відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення комісії, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Судом установлено, що умовами Договору про споживчий кредит №3554220 від 08.07.2021 визначено сплату комісії, пов`язану з наданням кредиту, у сумі 500,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00% від суми кредиту одноразово. (п. 1.5.1. Договору). При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в сумі 500,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. За вказаних обставин, у задоволенні вимог про стягнення комісії слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Таким чином,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~враховуючи,\~що отримані\~та використані\~відповідачем кредитні\~кошти в\~добровільному порядку\~позивачу не\~повернуті,\~розрахунок заборгованості\~відповідачем не\~спростований,\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню шляхом\~стягнення з\~боржника [PERSON] заборгованості за Договором про споживчий кредит №3554220 від 08.07.2021 у сумі 11\~890,00 грн., з яких 10\~000,00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 1\~890,00 грн. заборгованість за відсотками. У решті позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8\~000,00 грн. Відповідачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6\~000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 11\~890,00 грн., що становить 28% позовної вимоги. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2\~240,00 грн. З позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4\~320,00 грн. Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у сумі 678,27 грн.

Outcome: partial