Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» Тараненко А.І. звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14\~434, 60 гривень. Позов мотивований тим, що 09.02.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір №931013573 на суму 15 300 гривень, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.10.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі прав вимоги №177 від 17.05.2022 року. Надалі, 30.10.2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі прав вимоги №2 від 20.12.2023 року. 29.05.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило Позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Позивач вказує, що станом на момент складання позовної заяви загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 14\~434, 60 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 13\~670, 37 грн., прострочена заборгованість за відсотками становить 764, 23 грн.. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 22.07.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Попович Ш.О.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, згідно матеріалів справи просив розглянути справу без участі представника. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, при цьому, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.02.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір №931013573 на суму 15 300 гривень, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.10.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі прав вимоги №177 від 17.05.2022 року. Надалі, 30.10.2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі прав вимоги №2 від 20.12.2023 року. 29.05.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило Позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №б/н від 29.05.2025 року «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором в розмірі 14\~434, 00грн. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №3 від 29.05.20252025 року, вбачається факт переходу прав вимог за кредитним договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Уданому випадку матеріали справи свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на встановлених умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно відзиву на позовну заяву подану в інтересах відповідача [PERSON] адвокатом Попович Ш.О., вбачається, що відповідач [PERSON] письмові вимоги про повернення кредиту ніколи не отримував. Також зауважив, що клопотання позивача про витребування доказів не стосується відповідача, оскільки банківський рахунок та картка належать самому позивачу і жодного відношення до предмету спору. Крім того, кредитний договір укладено 09.02.2022 року, кошти були нібито перераховані того ж дня, а позов подано лише у 2025 році. Тому відповідач вважає, що позов подано з пропуском строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, а точніше понад 3 року. Також, відповідач вважає заявлені вимоги позивача щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень завищеними та маніпулятивними. Тому просить суд стягнути з позивача на користь відповідача 4000 гривень на витрати на правничу допомогу. З поданих письмових пояснень від 01.08.2025 року, вбачається, що позивач заперечує щодо відзиву та зазначає, що факт перерахування коштів підтверджується платіжним дорученням, що містить усі необхідні реквізити, передбачені законом. Також, позивач обґрунтовує, що строк позовної давності не сплив, оскільки його перебіг зупинявся під час дії карантину COVID-19 з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року та з моменту ведення воєнного стану з 24.02.2022 року і до сьогодні. Ці положення закріплені у п. 12 та п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. Щодо витрат на правничу допомогу, позивач зазначає наступне. Позивачем надано до матеріалів справи належні та допустимі докази понесення витрат позивача, а саме договір про надання правничої допомоги, свідоцтво адвоката, акт приймання-передачі виконання робіт. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи. Крім того, щодо вимоги відповідача про стягнення з позивача суми понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 тисяч гривень, є необґрунтованими та завищені відносно складності справи. Отже, матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення [PERSON] .. На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування [PERSON] поставив свій електронний підпис у кредитному договорі, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кредитні кошти відповідачу були надані у спосіб, зазначений у кредитному договорі. Так, позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Однак, 14.08.2025 року та 16.09.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшли клопотання про долучення доказів, а саме платіжних інструкцій МВ №195077956 від 14.08.2025 року та МВ203431744 від 15.09.2025 року, згідно яких відповідач [PERSON] сплатив на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 3000 гривень та 2000 гривень. Таким чином, у зв`язку з частковим погашенням боргу за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача на його користь витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. суд констатує наступне. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. № 14-382цс19. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати. Отже, проаналізувавши опис виконаних представником позивача адвокатом Тараненко А.І. та вищенаведені норми законодавства, суд вважає розмір витрат понесених позивачем, тобто у даному випадку витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, є не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3 000 грн.. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що відшкодування позивачу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФК «ЕЙС» витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial