Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Від позивача до Самарського районного суду міста Дніпра засобами поштового зв`язку надійшла вищезазначена позовна заява, в якій він просить суд: - скасувати арешт нерухомого майна, накладений 27 лютого 2004 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження - 4806933, зареєстровано 16 квітня 2007 року реєстратором Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив,\~що перебував\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] ,\~шлюб між\~нами розірвано. Рішенням Красногвардійського\~районного суду\~з [PERSON] \~були стягнуті\~аліменти на\~користь [PERSON] \~у розмірі\~1/3\~частини доходів. 08\~грудня 2003\~року відкрито\~виконавче провадження\~державним виконавцем\~відділу державної\~виконавчої служби\~Самарського районного\~управління юстиції\~м.\~Дніпропетровська. 27 лютого 2004 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська накладено арешт на майно боржника, а саме домоволодіння за адресою [ADDRESS] . При перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, мені стало відомо, що на нерухоме майно, власником якого є позивач, а саме - будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. З метою зняття арешту в 2019 році позивач звернувся до Самарського ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про зняття арешту з майна та отримав листа, відповідно до якого зазначено, що за даними спец. розділу автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист № 2-1359 від 02.11.1989, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, при виконанні якого відділом державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції було накладено арешт на майно боржника, перебував на виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Виконавче провадження з виконання вимог виконавчого листа № 2-1359 було завершено вказаним відділом державної виконавчої служби. З приводу порушеного питання рекомендовано звернутися до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 29 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та отримав відповідь, згідно якої зазначено, що виконавче провадження № 716352 було завершено 04 листопада 2007 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями» матеріали даного виконавчого провадження було знищено, тому зняття арешту з майна та надати будь яку інформацію за даним виконавчим провадженням немає можливості. Повторно вказаний виконавчий документ до територіальних відділів державної виконавчої служби Дніпропетровської області не находив та не перебуває. Таким чином, на час звернення з даною позовною заявою до суду, за наявності арешту (обтяжень), накладених на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі використати своє законне право розпоряджатися власним майном. З цих підстав позивач вимушений звертатися до суду з позовною заявою (а.с. 3-10). Відповідач,\~скориставшись своїм\~правом,\~надав відповідь\~на позовну\~заяву. Так, Другий Правобережний\~відділ державної\~виконавчої служби\~у Чечелівському\~та Новокодацькому\~районах міста\~Дніпра Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~вважає позовну\~заяву [PERSON] \~незаконною,\~необґрунтованою та\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню\~з наступних\~підстав.\~Перевіркою Автоматизованої\~системи виконавчого\~провадження (АСВП),\~спецрозділу та\~архівних виконавчих\~проваджень встановлено,\~що в\~період з\~27.04.2005\~по 04.11.2007\~на примусовому\~виконанні у\~відділі перебувало\~виконавче провадження\~№716352\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №\~2-1359,\~виданого 21.04.2005\~Красногвардійським районним\~судом м.\~Дніпропетровська про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів в\~розмірі 1/3\~частини з\~усіх видів\~заробітку щомісячно.\~04.11.2007\~державним виконавцем\~було винесено\~постанову про\~повернення виконавчого\~документу стягувачеві\~на підставі\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~47\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (відсутність\~у боржника\~майна).\~Виконавче провадження\~№716352\~було знищене\~за закінченням\~терміну зберігання.\~Другий Правобережний\~відділ державної\~виконавчої служби\~у Чечелівському\~та Новокодацькому\~районах міста\~Дніпра Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Одеса)\~є неналежним\~відповідачем.\~Крім того,\~матеріали справи\~не містять\~доказів,\~що саме\~органом державної\~виконавчої служби\~у Чечелівському\~(Красногвардійському)\~районі міста\~Дніпра (Дніпропетровська)\~було накладено\~оскаржуваний арешт\~майна боржника. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №90655768 від 27.06.2017, арешт було накладено на підставі постанови Самарського ВДВС УЮ від 27.02.2004 за №705132. Натомість як свідчить інформація зі сперозділу АСВП, що міститься в матеріалах справи, в провадженні Красногвардійського ВДВС м. Дніпропетровська перебувало виконавче провадження №716352, відкрите 22.04.2005. Отже, арешт на майно боржника накладався саме органом ДВС у Самарському районі м. Дніпра (Дніпропетровська), а не Красногвардійським ВДВС. Повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачає обов`язку зняття арешту з майна боржника. Отже, у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відсутні підставі для зняття арешту з майна боржника [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що позивач дізнався про накладений арешт 27.06.2017. А отже, загальний строк позовної давності в даному випадку сплинув 27.06.2020. Відповідач у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України заявляє про застосування строку загальної позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові (а.с. 27-30). Третя особа [PERSON] письмових пояснень до суду не подавала. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 30). Третя особа [PERSON] до суду не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином, про що в матеріалах справи міститься конверт, повернутий поштою з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання» (а.с. 50). Причини неявки суду не повідомила. Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 08.10.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 08.12.2003 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №2-1359 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/3 (а.с. 15). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна№ 90655768 від 27.06.2017 року вбачається, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу серії ВАК №884837, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Людмилою Олексіївною 07 червня 2003 року, є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.07.2003 року (витяг №1067445 від 23.07.2003). 27.02.2004 на підставі постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська накладено арешт на вищезазначене майно (а.с. 18, 20-22). Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділу) станом на 19.09.2025 року вбачається, що в період з 27.04.2005 по 04.11.2007 на примусовому виконанні Чечелівського ВДВМ м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження №716352 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1359, виданого 21.04.2005 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно. 04.11.2007 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (а.с. 33). Відповідно до листа Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №18411 від 11.10.2019 року вбачається, що за даними спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист № 2-1359 від 02.11.1989, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, при виконанні якого відділом державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції було накладено арешт на майно боржника, перебував на виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Виконавче провадження з виконання вимог виконавчого листа № 2-1359 було завершено вказаним відділом державної виконавчої служби. З приводу порушеного питання рекомендовано звернутися до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 16). Листом Чечелівського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Дніпра\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області №\~2153\~від 26.11.2019\~року [PERSON] \~надано відповідь,\~згідно якої\~зазначено,\~що виконавче\~провадження №\~716352\~завершено 04\~листопада 2007\~року на\~підставі п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~37\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження». Матеріали даного виконавчого провадження було знищено, тому зняття арешту з майна та надати будь яку інформацію за даним виконавчим провадженням немає можливості (а.с. 17). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу зняття арешту з нерухомого майна, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладеного 27 лютого 2004 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (дата та час реєстрації: 16.04.2007 року 10:36:09 за № 4806933, реєстратор: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора) на майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.\~9\~Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Положеннями частин 1 та 2 ст.\~321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та впорядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, справа № 1-10/2004, під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Аналогічні положення закріплені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст.\~59\~Закону № 1404-VIII,\~підставами для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є:\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; надходження\~на рахунок\~органу державної\~виконавчої служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; отримання\~виконавцем документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; наявність\~письмового висновку\~експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті\~61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; отримання\~виконавцем судового\~рішення про\~скасування заходів\~забезпечення позову; погашення\~заборгованості із\~сплати періодичних\~платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; отримання\~виконавцем документального\~підтвердження наявності\~на одному\~чи кількох\~рахунках боржника\~коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу\~XIII\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Згідно з ч. 5 ст.\~59\~Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 1 Розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 зі змінами, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Відповідно до п. 1 Розділу ХІ Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Згідно п. 2 Розділу ХІ Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавчі провадження, які було завершено по 2021 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2023 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Отже, виконавче провадження №716352 було завершене 04.11.2007 року та знищене за закінченням терміну зберігання. Тобто підстава арешту майна [PERSON] , а саме домоволодінняза адресою: [ADDRESS] відпала. За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Так, позивач довів обставини, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог та які входять у предмет доказування у справі, належними, допустимими та достатніми доказами. Суд враховує те, що виконавче провадження відносно позивача було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 04.01.2007 року. У ході розгляду справи судом було встановлено, що через наявність арешту, який досі накладені на майно позивача, права останнього порушуються, внаслідок чого він не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому порушені права позивача підлягають відновленню та судовому захисту у заявлений позивачем спосіб, шляхом скасування арешту майна. З урахуванням викладеного вище, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задовоенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved