Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

09.06.2025 на адресу суду надійшов вказаний позов. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.11.1990 між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2023 року у справі №161/2656/23. Під час шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом сплати пайових внесків Житлово будівельному кооперативу «Світязь». Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки нерухоме майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі, воно є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн, витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 6070,40 гривень, а також пов`язані з оцінкою вартості спірного майна у розмірі 1500 грн. 11 червня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився,\~подав заяву у якій просив у задоволені позову відмовити, справу розглядати у його відсутності. Згідно ч. 3\~ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачка в обгрунтуванні позову стверджує, що сторонами у шлюбі було набуто квартиру [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за відповідачем після розірвання шлюбу як особиста приватна власність останнього. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього\~Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених\~статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24.11.1990. Шлюб розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2023 (а.с. 9-10). Відповідно до довідки, виданої головою правління ОСББ «Конякіна 21» Калініною В.В. № 1//01/2025 від 27.01.2025 вбачається, що квартира [ADDRESS] , знаходиться у будинку, який зданий в експлуатацію в 1994 році. В 1994 році виписаний ордер № 158 від 30.12.1994 р. на 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться в 1-му під`їзді на 3-му поверсі. Загальна площа складає: 54,2 кв.м., житлова - 31,7 кв.м., коридор - 8,4 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м.; ванна - 2,6 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., кладова - 2,2 кв.м. Житлова площа 29,0 кв.м. Балансовою вартість квартири на 01.01.1995р. - 23 701,17 грн. (Двадцять три тисячі сімсот одна грн. 17 коп.) Перший внесок складає - 6500,00крб. внесений 10.04.1991 року. Залишок погашався рівними частинами до 1994 року. Державний кредит погашений повністю. Заборгованості перед кооперативом ЖБК «Світязь» немає» (а.с. 11). Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав №425161235 від 02.05.2025, державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснена відповідачем як на одноосібного власника на підставі: технічного паспорту (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: ТI01:8423-6636-2720-8559, виданого 06.10.2021, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; довідки про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 1//01/2025, виданої 27.01.2025, видавник: ОСББ "КОНЯКІНА 21" (а.с. 11 на звороті). Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності і кожного зокрема, суд, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачкою доведено той факт, що спірна квартира є майном подружжя. Таким чином, оскільки спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за позивачем у розмірі - 1/2. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з приписами частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до квитанції про сплату судового збору (а.с. 1) вбачається, що позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 6070,40 грн., а тому з відповідача на користь позивачки необхнідно стягнути розмір сплаченого судового збору. Згідно з копією квитанції до платіжної інструкції №50283174 від 29.05.2025 (с.с. 16 на звороті) вбачається, що позивачем було сплачено 1500 грн за проведення оцінки вартості спірного майна, а тому зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частин 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи викладене, приписи ч.1 ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі - 2500 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості. В решті позову відмовити.

Outcome: approved