Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

22.08.2025 року з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області до Олександрівського районного суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача Вольвач Євгена Анатолійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до [PERSON] про стягнення заборгованості і витрат, за підсудністю. 01.09.2025 року судом отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача, без зазначення фактичного проживання відповідача за місцем реєстрації. В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та відповідачем 01.01.2019 року було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 192. Зазначений Договір\~є публічним\~договором приєднання,\~який встановлює\~порядок та\~умови постачання\~електричної енергії\~виключно побутовим\~та малим\~непобутовим споживачам\~постачальником універсальних\~послуг (Постачальник)\~та укладений\~сторонами,\~з урахуванням\~статей 633,\~634,\~641,\~642\~Цивільного кодексу\~України,\~шляхом приєднання\~Споживача до\~цього Договору. Відповідач, користуючись нежитловим об`єктом нерухомого майна (маслоцех, що зазначено у АПП) та намір споживати електричну енергію не для побутових потреб, 01.01.2019 року приєднався до умов публічного договору як малий непобутовий споживач, шляхом фактичного споживання електроенергії та здійснення оплати умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» для малих непобутових споживачів (далі - Комерційна пропозиція). Зважаючи на вищенаведене, постачання електричної енергії відповідно умов Договору між Позивачем та Відповідачем не є комунальною послугою в розумінні ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, а є правовідносинами в площині договору купівлі - продажу товару. \~ \~ \~ \~Для розрахунків між сторонами договору, Відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . \~ \~ \~ \~За розрахункові періоди грудень 2023, січень 2024 року споживачу нараховане 58 350,59 грн, а сплачено 15305,94 грн. Позивачем враховано суму переплати 15305,94 грн, що утворилась з минулих розрахункових періодів, та враховано як часткову сплату за розрахункові періоди грудень 2023, січень 2024 року. \~ \~ \~ \~Станом на дату подачі заяви заборгованість за договором за вказаний період не сплачена та становить 43 044,65 грн. \~ \~ \~ \~Вищенаведене свідчить про порушення боржником умов договору, а також цивільного законодавства України. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, інфляційні втрати у розмірі 68, 93 грн. та 3% річних у розмірі 259,73 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Також надав відповідь на відзив, згідно якого просив задовольнити позовні вимоги. З приводу підсудності зазначив, що звертаючись до господарського суду з даним позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] , діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подачі позову припинена, позивач не зазначає та не надає суду доказів, які підтверджують, що відповідач у спірних правовідносинах діяв як фізична особа-підприємець чи даний спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Спірні правовідносини у позивача виникли не з ФОП, і не у зв`язку із здійсненням [PERSON] підприємницької діяльності, а виключно з [PERSON] як фізичною особою, оскільки, як вже було зазначено вище, 26.05.2021 [PERSON] припинив підприємницьку діяльність. Оскільки докази використання відповідачем спожитої електроенергії саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні, суд не погоджується з обґрунтуваннями позивача, щодо належності розгляду справи № 905/726/24 в порядку господарського судочинства у зв`язку з тим, що договір про постачання електричної енергії № 192 від 01.01.2019 був укладений із суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що послуга була надана та зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії виникло після 26.05.2021 (після припинення здійснення відповідачем господарської діяльності), такі правовідносини не виникли за наслідком господарської діяльності відповідача та даний спір не пов`язаний із здійсненням відповідачем його підприємницької діяльності. Розгляд даної позовної заяви віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів з розгляду цивільних справ. Щодо припинення діяльності, зазначив, що на момент подачі позовної заяви, згідно даних з ЄДР, ФОП [PERSON] припинено. Про те згідно з умовами Договору, Договір діє до повного виконання. Згідно з п. 4.27 р. IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів. Споживач не надав доказів звернення до Постачальника з відповідним повідомленням, а також не надав доказів звернення до оператора систем розподілу. Щодо перебування третіх осіб на об`єктах споживання відповідача зазначив, що Договір укладений між Позивачем та Відповідачем не встановлює, що обов`язок з оплати за спожиту електричну енергію покладається на третіх осіб та не створює такого обов`язку для третьої особи, а навпаки, передбачає, що зобов`язання за договором щодо оплати здійснюється Споживачем за Договором особисто. Разом з тим, виконання Відповідачем свого обов`язку за Договором щодо оплати за поставлену електричну енергію, не позбавляє Відповідачу права зворотної вимоги (регресу) до третьої особи у відповідному розмірі. Таким чином, зауваження Відповідача, що на його території, нібито, перебувають треті особи, які, нібито, споживають електричну енергії не заслуговують на увагу. Факт перебування військової частини на території об`єкту, на який поставлялась електрична енергія, Відповідачем не доведений. Щодо припинення договірних відносин зазначив, що Споживач, звернувся до Постачальника, з листом про припинення договірних відносин від 20.12.2023 року, в зв`язку з припиненням підприємницької діяльності. Твердження Відповідача про звернення до Позивача у жовтні 2023 року з листом про припинення договірних відносин не відповідають дійсності. Постачальником надано обґрунтовану відповідь на заяву Споживача та запропоновано укласти додаткову угоду про припинення договірних відносин. Споживач проігнорував погодження додаткової угоди а Постачальник вжив заходів щодо припинення договірних відносин, відповідно до чинного законодавства. Відповідачем до матеріалів справи не додані документи, які підтверджують передбачені діючим законодавством дії Споживача щодо реалізації його права на дострокове припинення Договору, а також докази щодо відсутності факту споживання електричної енергії відповідачем в грудні 2023, січні 2024 року. Відповідач до суду не з`явився, його представник надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначив, що дійсно починаючи з 01.01.2019 року відповідач, який на той час був в належний спосіб зареєстрований саме як фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, перебував з позивачем у правовідносинах, а саме з приводу постачання позивачем електричної енергії на об`єкт нерухомого майна, яким користувався позивач з метою провадження господарської діяльності, а саме до потужностей цеху з соняшника (маслоцех), розташованого за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач наполягає, що договір з позивачем він укладав саме як ФОП, а не як фізична особа, як про те зазначається в позові. Але з причин, зумовлених сімейними обставинами, ще в квітні місяці 2019 року відповідач емігрував з України: спочатку до Європи (Швейцарію Нідерланди Данія), а в вересні 2020 року до США, де наразі і проживає. На той момент відповідач не мав жодної заборгованості перед позивачем за Договором №192. Натомість, позивач мав перед відповідачем визнану сторонами кредиторську заборгованість по особовому рахунку у вигляді переплати в розмірі 15305,94грн. Це чітко вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем до власного позову. З того часу з квітня місяця 2019 року відповідач не споживав за заявленими потужностями жодного кіловату електричної енергії з причин того, що маслоцех фактично не працював, він був закритий. В подальшому, а саме 26.05.2021 року відповідач по справі офіційно припинив свою підприємницьку діяльність шляхом внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. З того часу в будь-які правовідносини з позивачем відповідач по справі не вступав, а Договір № 192 на цілком законних підставах вважав припиненим. На початку жовтня місяця 2023 року від своїх знайомих - мешканців с. Степанівка [PERSON] дізнався, що в маслоцех «заїхали» ЗСУ. 23 жовтня 23023 року відповідач офіційно звернувся до позивача з письмовою заявою про розірвання Договору № 192 та припинення поставок електроенергії на територію маслоцеху. Для відповідача по справі було цілковитою несподіванкою дізнатися з позову позивача, що його заяву було задоволено лише 01 лютого 2024 року Договір № 192 було розірвано, а об`єкт знеструмлене. Крім того, за період грудень 2023 року січень 2024 року йому були виставлені рахунки за нібито спожиту ним електроенергію. На його цілком доречне запитання до представників позивача на місцях з приводу того, чому ті не знеструмили об`єкт раніше, коли він звернувся з відповідною заявою йому в телефонному режимі відповіли, що військові, нібито, перешкоджали доступу до об`єкту відповідних технічних служб позивача. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Також просив закрити провадження у справі, оскільки виходячи із суб`єктного складу сторін та змісту правовідносин як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, тому даний спір належить до господарської юрисдикції. Справу просив розглянути за відсутності відповідача та його представника. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши відзив, відповідь на відзив та оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429, з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг (а.с.24-28). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», як постачальником енергетичної послуги, та відповідачем, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 192, додатком № 2 до якого є комерційна пропозиція «Універсальна» постачальника універсальної послуги ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» для малих непобутових споживачів. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу та укладений сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Факт укладення договору між відповідачем та ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» про надання послуг електропостачання відповідачем не заперечено та підтверджено діями, направленими на виконання умов договору у вигляді здійснення попередньої оплати (а.с.40,43,44 зворот). \~ \~ \~ \~За розрахункові періоди грудень 2023, січень 2024 року споживачу нараховане 58 350,59 грн, за спожиту електроенергію. Сплачено 15305,94 грн. (а.с.18-19). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що підприємницьку діяльність суб`єкта господарювання - Фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено 26.05.2021 на підставі власного рішення, про що зроблено запис в ЄДР (а.с.14). Згідно додаткової угоди від 11.01.2024 року до договору № 192 від 01.01.2019 року, сторони уклали угоду про припинення дії договору № 192 від 01.01.2019 року в частині постачання електричної енергії з 01.02.2024 року, а договір в частині виконання фінансових зобов`язань сторін, діє до повного їх виконання (а.с.47). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на\~підставі ст.\~13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатніми для вирішення справи по суті. На підтвердження обставин, зазначених у відзиві, відповідач та його представник доказів не надав. Відносини з приводу постачання електричної енергії споживачу регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі ПРРЕЕ). Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», яке створене у результаті здійснення заходів з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, з 01.01.2019 р. виконує функції постачальника універсальних послуг, протягом періоду визначеного абзацом четвертим пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон). Згідно п. 93 статті 1 Закону універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. Відповідно до частини 1 статті 63 Закону універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності, в укладенні договору постачання електричної енергії. Згідно з п.п. 1.1., пункту 1 ПРРЕЕ, малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт. Відповідно до п. 7 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 77 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», учасники ринку, в тому числі споживачі, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що позивачем на поштову адресу відповідача було надіслано акти приймання - передавання та рахунки за спожиту електричну енергію (а.с.17-20). \~ \~ \~ \~Копії рахунків та АПП від 07.02.2024 року додатково направлено на електронну адресу споживача 11.03.2024 року (а.с.36). Однак, станом на дату подачі позовної заяви (і це не спростовується відповідачем) заборгованість за спожиту електричну енергію за договором залишились несплаченою. Належних письмових доказів на підтвердження ненадання ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» послуги з постачання електричної енергії за вказаним об`єктом або надання цієї послуги неналежної якості чи в інших обсягах, ніж ті, що були визначені позивачем, матеріали цивільної справи також не містять. Також матеріали справи не містять і доказів належності іншій особі на праві користування (власності) об`єкта нерухомого майна цеху з переробки соняшника (маслоцех), розташованого за адресою: [ADDRESS] , як про те у своєму відзиві зазначає представник відповідача. Договір між сторонами розірвано з 01.02.2024 року (а.с.45, 106), в той час як позивач просить стягнути заборгованість за електроенергію за грудень 2023 та січень 2024 року. За розрахункові періоди грудень 2023, січень 2024 року споживачу нараховане 58 350,59 грн, за спожиту електроенергію. Сплачено 15305,94 грн. (а.с.18-19). Таким чином, сума заборгованості становить 43044,65 грн. \~ \~ \~ \~Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. З приводу стягнення інфляційних витрат та 3% річних на суму заборгованості суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, сума інфляційних втрат складає 68,93 грн., а 3% річних складає 259,73 грн. Дані суми не спростовані відповідачем належними доказами. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору. На підставі зазначеного,

Outcome: approved