Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

26 червня 2025 року представник позивача звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 червня 2025 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області. 23 липня 2025 року від Кременчуцького районного суду Полтавської області до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, 23 липня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючого суддю Олефір А.О. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 11165 від 25.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень, строком на 365 днів (до 25.05.2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ та підписано кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитні кошти у сумі 8000 грн були відправлені відповідачу 25.05.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач звертає стягнення на суму кредиту на прострочені до оплати нараховані проценти за користування кредитом за період дії Кредитного договору з 25.05.2024 року по 25.05.2025 року. Денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 51800,00 грн, що складається: 8000,00 грн - заборгованість за кредитом; 43800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 25.05.2024 року по 25.05.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та Графіку платежів. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 51800,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та Трекінгу поштового відправлення, судова повістка про виклик [PERSON] до суду на 11:00 год 26.08.2025 не вручена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та на 11:00 год 08.10.2025 не вручена відповідачу. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 25.05.2024 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11165. Відповідно п.1.1. Договору, товариство зобов`язувалося надати позичальникові грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка 547,50%) користування кредитом (п.1.3.). Строк надання кредиту становить 365 днів (п.1.4.). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальнику (п.1.8.) (а.с.20-31). 25.05.2024 року [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними викладеними у кредитному договорі (а.с.36-40). Судом встановлено, що кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 485509, паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 411675, які було направлено [PERSON] на номер телефону [NUMBER] (а.с.53-54). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами договору передбачено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальнику. Як вбачається з відповідач, наданої на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та 25.05.2024 на вказану картку було зараховано грошові кошти в сумі 8000,00 грн (а.с.136-137). Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 8000,00 грн, як встановлено у кредитному договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до Детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 11165 від 25.05.2024, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 51800,00 грн, що складається з: 8000,00 грн - заборгованість за кредитом; 43800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 25.05.2024 року по 25.05.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (а.с. 42-51). Також, судом встановлено, що відповідачем не було сплачено жодного платежу на виконання зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він отримавши від позивача кредитні кошти в розмірі 8000,00 грн повернув їх у встановлений договором строк, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 43800,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що позивачем було нараховано відсотки в межах дії договору, після закінчення строку дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Як вбачається з кредитного договору, який укладено між сторонами 25.05.2024 року, сторонами погоджено, що розмір процентної ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка 547,50%) користування кредитом (п.1.3.). Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування»доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 25.05.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову. Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 24.12.2023 по 21.04.2024 розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, з 22.04.2024 по 19.08.2024 розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %, з 20.08.2024 року - розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,0 %. Тобто, законодавцем встановлено граничний розмір процентної ставки протягом вказаних періодів. Отже, хоча між сторонами не було укладено додаткову угоду про зменшення розміру процентної ставки, проте проценти не можуть перевищувати розмір встановлений законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Судом також встановлено, що договір між сторонами було укладено 25.05.2024, термін дії договору 365 днів. Отже, за період з 25.05.2024 по 19.08.2024 (87 днів) розмір відсотків нарахований позивачем виходячи з розміру відсоткової ставки 1,5 % в сумі 10440,00 грн відповідає розміру визначеному договором та граничному розміру процентної ставки, визначеної законом. Натомість за період з 20.08.2024 по 25.05.2025 розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, отже розмір нарахованих позивачем процентів, виходячи з розміру відсоткової ставки 1,5 %, суперечить граничному розміру процентної ставки, визначеної законом. Так, за підрахунками суду, розмір відсотків за період з 20.08.2024 по 25.05.2025 за 278 днів (365 днів - 87 днів), виходячи з розміру денної процентної ставки 1,0 % становить: 22240,00 грн (80,00 грн (розмір відсотків в день)х 278 (днів в періоді). Таким чином, загальний розмір відсотків за період з 25.05.2024 по 25.05.2025 - терміну дії договору становить 32680,00 грн. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідач не надав докази суду на виконання зобов`язання за кредитним договором зі сплати процентів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за процентами у розмірі за підрахунками суду в сумі 32680,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 51800,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 40680,00 грн, що становить 78,53 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1902,31 грн, що складає 78,53 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Руденко Костянтин Васильович надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 10000,00 грн (а.с.79-87). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 7853,00 грн, що складає 78,53 % від 10000,00 грн.

Outcome: partial