Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Відповідач, [PERSON] , як споживач послуг централізованого водопостачання та водовідведення, не виконав належним чином свої зобов`язання згідно з договором № 20807/1-630 від 12.09.2008 р. та нормами чинного законодавства щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг. Внаслідок не повної сплати за послуги, що надавалися за адресою: [ADDRESS] , у Відповідача утворилася заборгованість у розмірі 9051,56 грн. за період з 01.03.2021 р. по 29.02.2024 р., яку Позивач вимагає стягнути у судовому порядку. За результатами автоматизованого розподілу від 29 квітня 2024 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 03.05.2024 відкрито провадження у справі. На підставі наказу №59-ос/с від 17 грудня 2024 року в.о. голови Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] «Про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б.» на виконання Рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» та розпорядження № 13 в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Панчука В.А. щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ, які перебувають у провадженні судді Свяченої Ю.Б., службової записки помічника судді [PERSON] Сирової В.В., з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, матеріали справи передано до канцелярії для повторного авторозподілу. За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В. 22.01.2025 року матеріали справи передані головуючому. Ухвалою суду від 24.01.2025 року позовну заяву прийнято до провадження. 05.08.2024 року від відповідача до суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. 05.08.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позовних вимог, виходячи з наступного. [PERSON] наголошує, що ні він, ні будь-хто інший не проживає і не зареєстрований у будинку [ADDRESS] протягом багатьох років, включно з періодом стягнення заборгованості (з 01.03.2021 р. по 29.02.2024 р.), що виключає фактичне споживання комунальних послуг. У період 2014-2015 років Відповідач неодноразово звертався до Позивача із заявами про відключення будинку від мережі водопостачання та пломбування водовідведення, оскільки ніхто не проживав за цією адресою, і був упевнений у здійсненні такого відключення. З того часу Відповідач не отримував жодних рахунків чи вимог про сплату і вважає незрозумілим, чому Позивач, не вчиняючи жодних дій протягом тривалого часу, раптом пред`явив вимогу про стягнення заборгованості. Відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду про те, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, лише якщо вони фактично ними користувалися (Постанова ВС від 01.09.2020 р. у справі № 686/6276/19), а оскільки послуги не споживаються, підстави для стягнення боргу відсутні. Крім того, Відповідач заперечує факт підписання договору про надання послуг № 20807/1-630 від 12.09.2008 р., стверджуючи, що підпис виконаний не ним, і не має оригіналу документа. На підтвердження цього Відповідач вказує на невідповідності між даними, зазначеними у спірному договорі та відомостями, що містяться у договорі купівлі-продажу від 24.11.2006 р. Відповідач також зазначає, що документи, які підтверджували його звернення про відключення, були знищені під час ракетного удару по м. Одесі 23.07.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , що є загальновідомим фактом (ч. 3 ст. 82 ЦПК України). На підставі викладеного, Відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення боргу, та наголошує, що обов`язок доведення обставин, на які посилається Позивач, покладається на останнього. 03.03.2025 року від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору недійсним. 01.07.2025 року під час судового засідання відповідачу було відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви. У судове засідання призначене на 08.10.2025 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином, сторони надали суду заяви про розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] , як власник об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , є індивідуальним споживачем комунальних послуг згідно з ч. 6 п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Факт надання послуг підтверджується підключенням об`єкта до міського водопроводу ("глуха врізка" згідно з ГІС), а також періодичними оплатами по особовому рахунку № [NUMBER] , які здійснювалися з грудня 2006 року і навіть після звернення до суду (зокрема, 14.08.2025 р. та 18.08.2025 р.). Позивач спростовує твердження Відповідача про його необізнаність щодо заборгованості, посилаючись на неодноразові звернення до суду з 2014 року про стягнення боргу (справи № 522/23639/14-ц, № 522/12220/20, № 522/24697/21, № 522/17898/23), при цьому судові накази у двох останніх справах були скасовані за заявами самого Відповідача. Позивач наголошує, що Відповідач не надав жодних належних доказів щодо звернень про відключення, а його «впевненість» у відключенні є безпідставною, оскільки акти про відключення не складалися. Технічної можливості відключити споживача від послуг за несплату в попередній період не було, що підтверджено актами № 151865, № 60034711, № 142448. Нарахування здійснювались на одну особу, оскільки власник, який зобов`язаний утримувати майно згідно зі ст. 322 ЦК України, не вжив належних заходів для врегулювання відносин та не надав документального підтвердження невикористання послуг у порядку, встановленому ПКМУ № 630 та ПКМУ № 690. Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В свою чергу відповідач заперечує проти позовних вимог, стверджуючи, що послуги не споживаються, оскільки ні він, ні хтось інший не проживає за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до ст. 7 та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та судової практики (зокрема, Постанови ВС від 01.09.2020 р. у справі № 686/6276/19) виключає обов`язок оплати. Відповідач зазначає, що Позивач не надав жодного доказу фактичного споживання послуг [PERSON] . Відповідач продовжує заперечувати факт підписання договору № 20807/1-630 від 12.09.2008 р., посилаючись на те, що підпис виконаний не встановленою особою, та вказує, що Позивач погодився виключити цей договір з переліку доказів, тому вимагає не приймати до розгляду надані Позивачем додаткові докази. Щодо актів про відсутність технічної можливості відключення, Відповідач зауважує, що не був присутній при їх складанні, його підпис відсутній, а самі акти не містять запису про відмову від підпису. Відповідач також ставить під сумнів технічну неможливість відключення, вказуючи, що точка підключення знаходиться у люку біля будинку [ADDRESS] . Крім того, надана Позивачем довідка про оплати не містить інформації про особу, яка їх здійснила, і за який саме об`єкт. Відповідач вказує на порушення Позивачем ч. 2 ст. 83 ЦПК України через неподання доказів разом з позовною заявою та просить суд не приймати їх до розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] є власником об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.11.2006 р. Судом встановлено, що за особовим рахунком № [NUMBER] періодично проводилися оплати з грудня 2006 р., що, на думку Позивача, свідчить про факт користування послугами та намір користуватися ними надалі. Крім того, з наданих пояснень позивача вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості, оскільки Позивач неодноразово звертався до суду з вимогами про стягнення боргу, що призвело до винесення судових наказів у справах № 522/23639/14-ц та № 522/12220/20 (стягнуті виконавчою службою), а також судових наказів у справах № 522/24697/21 та № 522/17898/23, які були скасовані за заявами Відповідача. Відповідач, як власник, не надав Позивачу заяви та документального підтвердження щодо непроживання та невикористання послуг понад 30 календарних днів у порядку, встановленому ПКМУ № 630/ПКМУ № 690. Посилання Відповідача на те, що ним подавалися заяви про відключення, а відповідні документи, що підтверджували ці звернення, були знищені внаслідок ракетного удару 23.07.2023 р., Суд сприймає критично. Звільнення від оплати за послуги за відсутності приладів обліку можливе лише за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження відсутності споживача. Відповідачем не наведено належних доказів того, що необхідні документи справді знаходилися за адресою, знищеною ракетним ударом. Крім того, у разі, якщо заяви про відключення дійсно були подані Позивачу у 2014-2015 роках, Відповідач не був позбавлений можливості протягом тривалого часу дізнатись про результати їх розгляду, а також отримати документальне підтвердження відключення будинку від мереж водопостачання та водовідведення, чого зроблено не було. Відсутність таких дій з боку Відповідача в сукупності з ненаданням передбачених законом доказів непроживання ставить під сумнів його твердження про належне виконання обов`язку щодо припинення нарахувань. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 05.07.2019 №690 (далі Правила) Водоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які він у відповідності з п.5 ч. 47 Правил повинна оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 р. та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04.02.2020р. № 283, від 16.12.2020р. № 2499, від 22.12.2021р. № 2841. Відповідач не довів належними доказами, що не користувався такими послугами. Суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфоксводоканал» повністю доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VIII, п.п. 20, 30 Правил, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної їх оплати. Однак, в порушення наведених норм права, відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги. Згідно з ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, так як вони обґрунтовані та доведені. Також, відповідно до положенняст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 копійок, оскільки позовні вимоги ТОВ «Інфоксводоканал» задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved