Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У лютому 2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] (далі по тексту - заявник, [PERSON] ), заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна. Вказана заява мотивована тим, що заявник є сином [PERSON] , [INFO] (далі по тексту - [PERSON] ), яка страждає хронічним нервово-психічним захворюванням, перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні №2 та через свою хворобу не може розуміти значення своїх дій, не може керувати ними та потребує стороннього догляду і опіки. А оскільки, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, заявник звернувся з даною заявою до суду та просить визнати її недієздатною, встановити опіку над [PERSON] та призначити опікуном її сина - [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її в судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2021 за клопотанням заявника було призначено судову-психіатричну експертизу та зупинено провадження у цивільній справі. 19.11.2021 Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з проведенням експертизи, матеріали даної справи були повернуті до Дарницького районного суду м. Києва з доданим до нього висновком судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 30.11.2021 відновлено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2021 за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON] призначено у справі повторну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за стст. 384, 385 КК України. Зупинено провадження на час проведення експертизи. 22.08.2024 до ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» було скеровано запит суду про надання інформації щодо руху справи. 24.09.2024, на виконання вимог вищевказаного запиту від 22.08.2024, з ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшла відповідь, у якій зазначено, що у зв`язку з неявкою підекспертної [PERSON] , [INFO] , на експертний огляд, дана справа підлягає поверненню без виконання експертизи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2024 відновлено провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті в судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2024 зупинено провадження у даній справі. Надано в розпорядження Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» матеріали даної справи для проведення судової психолого-психіатричної експертизи відповідно до вимог ухвали суду від 15.12.2021. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2025 відновлено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2025 призначено у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На розгляд експертам поставлено наступні запитання: Чи здатна [PERSON] , [INFO] , повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями?; Чи страждає [PERSON] , [INFO] , душевною хворобою або недоумством, внаслідок чого вона не може розуміти значення своїх дій або керувати ними?; Чи потребує [PERSON] , [INFO] , встановлення опіки? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за стст. 384, 385 КК України. Зупинено провадження на час проведення експертизи. 27.05.2025 з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи №753/4219/21 разом з висновком судово-психіатричного експерта за №686 від 07.05.2025. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2025 відновлено провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 25.09.2025, заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] заперечив щодо задоволення заяви, вказавши, що вона самостійно проживає, сама про себе піклується, її син, заявник у даній справі, про неї не піклується, не допомагає, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання [PERSON] недієздатною та призначення її сина опікуном. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації - Деревянко А.С. поклалась на розсуд суду у вирішення даної справи. Опитана в судовому засіданні [PERSON] вказала, що не відчуває себе недієздатною особою, почуває себе добре, сама готує їсти, прибирає в хаті, живе спокійним життям. Допомагає сусідам займатися торгівлею в магазині, а вони в свою чергу допомагають їй. З сином, заявником у даній справі, відносини не дуже добрі, він хоче забрати її квартиру. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (заявник) є сином [PERSON] , [INFO] , яка є з 17.03.2008 року інвалідом ІІІ групи безстроково. Також у заяві щодо визнання недієздатною його матері заявник вказав, що вона страждає хронічним нервово-психічним захворюванням, перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні №2 та через свою хворобу не може розуміти значення своїх дій, не може керувати ними та потребує стороннього догляду і опіки. При цьому, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин заявником до матеріалів справи не додано. Водночас, висновком судово-психіатричного експерта за №686 від 07.05.2025 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад - «Легку розумову відсталість з емоційно-вольовим порушенням» (F70/1 за МКХ 10 перегляду). Зазначений психічний розлад у [PERSON] істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зазначеному висновку експертом вказано, що при поточному психіатричному експертному обстеженні у підекспертної виявлені порушення психічної діяльності, а саме: нездатність підтримувати продуктивний мовний контакт, змазана, аграматична мова, примітивні, незрілі судження, бідний словниковий запас, уповільнене, предметно-конкретне мислення, ослаблення пам`яті, критики, зниження інтелекту до рівня легкої розумової відсталості, інертна, виснажлива, обмежена довільна увага, обмежене коло інтересів; нездатність до аналізу, синтезу, узагальнення та абстрагування; низкий рівень загальноосвітніх знань, доще нестійкій настрій, емоційна одноманітність поряд з лабільністю, нестриманістю, впертістю. Зовні частково збережена орієнтованість в побутових життєвих питаннях. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Зазначені положення закону направлені на забезпечення захисту законних прав та інтересів членів суспільства, щоб запобігти існуванню правочинів, які не відповідають ознаці вільного волевиявлення його учасників та гарантувати належний правовий захист особам, які з об`єктивних причин не можуть самостійно здійснювати свої права та відповідати по своїм обов`язкам. У той же час правові наслідки обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та визнання фізичної особи недієздатної істотно відрізняються, оскільки недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину і відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. У свою чергу, за змістом ст. 37 ЦК України правовими наслідками визнання особи обмежено дієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно правочини, крім дрібних побутових правочинів. Правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника. Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду. Одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпоряджання ними здійснюються піклувальником. Піклувальник може письмово дозволити фізичній особі, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно одержувати заробіток, пенсію, стипендію, інші доходи та розпоряджатися ними. Водночас, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад - «Легку розумову відсталість з емоційно-вольовим порушенням», який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено експертним висновком. Отже, зміст проявів психічних розладів у [PERSON] не свідчить про те, що вона цілковито не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, натомість експертним висновком, а також опитування судом [PERSON] , підтверджено її обмежену дієздатність, а відтак відсутні правові підстави для повного обмеження її дієздатності (визнання її недієздатною). Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (стаття 59 ЦК України). Таким чином, цивільним законодавством диференційовані як суб`єкти, так і правові наслідки встановлення над особою опіки або піклування. Визнання особи недієздатною та обмежено дієздатною відрізняється як за вимогами, про які просить заявник, так і за правовими наслідками, за підставами. Разом із тим, їх одночасна зміна не допускається. Тому особа не може бути визнана недієздатною, якщо наявні лише обставини, які є підставою для визнання її обмежено дієздатною. При цьому суд не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати підстави заяви у випадку зміни її вимог. Крім того, чинний ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про визнання особи недієздатною. Звертаючись до суду із цією заявою [PERSON] в порядку статті 60 ЦК України просив суд визнати недієздатною свою матір - [PERSON] та призначити себе її опікуном. Вирішуючи спір у цій справі, суд, врахувавши відмінність між визнанням особи недієздатною та обмежено дієздатною, між встановленням над особою опіки чи піклування, виходить із відсутності у суду можливості самостійно визначати підстави та предмет заяви в рамках принципу диспозитивності. При цьому жодних заяв/клопотань з процесуальних питань щодо зміни/уточнення предмету спору або заявлених вимог від заявника не надходило. Установивши на підставі доказів, що належним чином оцінені, що [PERSON] не може бути визнана недієздатною, за своїм психічним станом потребує не опіки, а піклування, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] . При цьому, враховуючи зазначене, заявник не позбавлений процесуального права звернутись до суду з заявою про визнаня [PERSON] обмежено дієздатною, встановлення піклування та призначення піклувальника, довівши наявність відповідних підстав. Інші доводи заяви та твердження, які були предметом розгляду даної справи, додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішеня не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Зокрема судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed