Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач через представника адвоката Герасимчука О.О. звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що шлюбні відносини між ними припинились, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, в них різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим та таким, що буде суперечити його інтересам. Просить розірвати шлюб, а також стягнути судові витрати. Ухвалою суду\~від 12.08.2025\~відкрито провадження\~у справі\~за вищевказаним\~позовом та\~призначено судове\~засідання на\~11.09.2025,\~яке було\~відкладено на\~06.10.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Герасимчук О.О. в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подав заяву, у якій вказав про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття її в судове засідання суд не повідомила. Тому суд, у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.05.2011, після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 06.04.2017, актовий запис №1. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 22.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції у Тернопільській області. Згідно зі статтею 24\~Сімейного Кодексу\~України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115\~СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. З цього приводу суд зазначає наступне. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається статтею 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд неодноразово вказував, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, наявність та розмір понесених стороною витрат на правову допомогу повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами. Стороною позивача додано лише договір про надання правової допомоги від 29.07.2025 між адвокатом Герасимчуком О.О. та [PERSON] , у пункті 3.1 якого вказано, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у розмірі 5000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції. Гонорар сплачується авансом в безготівковій формі на розрахунковий або картковий рахунок адвоката. Однак, доказів на підтвердження перерахування коштів та понесення позивачем відповідних витрат не надано, не зазначено також про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому відсутні підстави для стягнення судом із відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 968,96 грн.

Outcome: approved