Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. Акціонерне товариство «Кредобанк»\~звернулося до суду з позовом\~до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої\~на користь\~позивача суму заборгованості за Кредитним договором №ПКК/694 від 23.07.2019 р. у розмірі 59788,59 гривень та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що 23.07.2019 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ПКК/694. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіко погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.04.2025 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 59788 грн 59 коп., з яких: тіло кредиту 29809 грн 67 коп. та відсотки - 29\~978 грн 92 коп. Зважаючи на вказані обставини, Акціонерне товариство «Кредобанк`просить позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не скористалась. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являлась у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 23.07.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №ПКК/694, відповідно до якого банк зобов`язується в межах встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені цим кредитним договором, у розмірах, визначених відповідно до умов цього кредитного договору та тарифів банку. Позивач повністю виконав власні зобов`язання за договором кредитної лінії №ПКК/694, відкривши позичальнику кредитну лінію. Згідно даного кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитної лінією 200000 грн., строк повернення до 22.07.2022, фіксована процентна ставка у розмірі 36% (пп. 2.1, 2.3 договору кредитної\~лінії №ПКК/694 від 23.07.2019) 27.02.2025 року на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, що підтверджується долученими до позовної заяви копією вимоги та документами щодо скерування поштового відправлення. [PERSON] не виконала своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого станом на 30.04.2025 року, утворилась заборгованість за договором кредитної лінії №ПКК/694 від 23.07.2019, яка становить 59788 грн 59 коп. та складається з: 29978 грн 92 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 29978 грн 92 коп. - сума заборгованості за відсотками. Наведений розмір заборгованості підтверджується долученим до позовної заяви, перевіреним та дослідженим судом розрахунком. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується в межах встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені цим кредитним договором, у розмірах, визначених відповідно до умов цього кредитного договору та тарифів банку. Кредитні кошти надавались відповідачу безготівковим шляхом, у порядку, визначеному у Розділі 4. кредитного договору. Відповідно до п.2.6 Договору, поточний рахунок позичальника, відкритий для видачі кредиту за кредитною лінією №2620202110923. Згідно п. 6.1 Договору, позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за цим кредитним договором (в тому числі тіло кредиту, проценти, комісій, неустойки та інші платежів, передбачені цим кредитним договором) у повному обсязі в строк (термін), передбачений п. 2.3 кредитного договору або в інших випадках визначених цим кредитним договором та/або законодавством. Згідно п. 9.1.5 Договору, шляхом підписання цього кредитного договору, позичальник підтверджує та гарантує, що на момент укладення кредитного договору позичальник до укладення кредитного договору, в повному обсязі ознайомився з діючими тарифами банку, з реальною річною процентною ставкою та орієнтованою загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч.3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій в Додатком №1 до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, відповідач [PERSON] була ознайомлена та прийняла усі умови договору, зобов`язувалася їх виконувати. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526,\~530 ЦК України,\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.549 ЦК України\~та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ст. 599 ЦК України,\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час розгляду справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалась кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови договору і з останньої на користь банку слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Кредобанк» судового збору в повному розмірі, що становить 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved