Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа П`ята київська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 березня 2023 року серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина. За життя батько заповіт не складав. Дані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №228/2023, відкритої в П`ятій київській державній нотаріальній конторі. Так 1/6 зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 червня 2008 року. Відповідно до вказаного свідоцтва квартира належала в рівних частках [PERSON] , [PERSON] (матері), [PERSON] (братові), [PERSON] (дружині брата), [PERSON] (доньці брата) та [PERSON] (доньці брата). Також 1/12 зазначеної квартири належала [PERSON] як спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Батько та брат були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Листом Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вих. №074/06/2-2321 від 25.06.2025. В ході розгляду справи №760/27809/23 в Солом`янському районному суді м. Києва він дізнався, що його мати [PERSON] 16 грудня 2021 року подарувала свою частку братові [PERSON] . Тому на момент смерті [PERSON] належала 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (донька брата) та [PERSON] (донька брата), тому частина [PERSON] становить 1/12. Спадкоємцями [PERSON] є позивач, як син померлого, та його онуки [PERSON] та [PERSON] на підставі вимог статті 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної статті внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. При цьому якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Тому його частка після смерті батька становить 1/8 частини квартири [ADDRESS] . Додатково зазначає, що спірна частина квартири є нерозподіленою, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 433607196 від 01.07.2025 р. У жовтні 2023 року позивач отримав Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії держаного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. №2942/02-31 від 18 жовтня 2023 року. Вказаною Постановою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Майстренка О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.09.2025, в якій відповідачу в порядку ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 16 вересня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача [PERSON] в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без її участі. 16 вересня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача [PERSON] в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без її участі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити, представник відповідачів підтримала заяви про визнання позову. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд таких висновків. Судом встановлено, що 16.12.2021, [PERSON] , [INFO] (дарувальник) та [PERSON] , [INFO] (обдаровуваний), уклали договір, згідно якого [PERSON] подарувала, тобто передала безоплатно, а [PERSON] прийняв у дарунок належу [PERSON] на праві особистої приватної власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 червня 2008 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить [PERSON] та членам його сім`ї: дружині [PERSON] , сину [PERSON] , невістці [PERSON] онучкам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2023, [PERSON] помер [INFO] , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис за №1970. Державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори 21 квітня 2023 року була відкрита спадкова справа № 227/2023. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 21 квітня 2023 року звернулись до П`ятої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2023 року № 3-554 [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] отримав у спадщину після смерті сина, як особа, яка була зареєстрована у спадковому майні, тобто спірній квартирі [ADDRESS] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2023, [PERSON] помер [INFO] , про що Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис за №191. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя спадкодавцем заповіт складено не було. [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] 20 червня 2023 року та 18 жовтня 2023 року звернувся до П`ятої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач [PERSON] 21 квітня 2023 року звернулась до П`ятої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач [PERSON] 21 квітня 2023 року звернулась до П`ятої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Василевською О.А. 21 квітня 2023 року була відкрита спадкова справа № 228/2023. Державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Василевською О.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2023 року через відсутність у позивача [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до листа заступника директора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Зелінки С. №074/06/2-2321 від 25.06.2025, згідно з наявною інформацією, що міститься в інформаційно-комунікаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва»: [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13.11.1972 по 21.03.2023. Знятий із зареєстрованого місця проживання на підставі документа про смерть (дата смерті [INFO] ) та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.07.1988 по 26.01.2023 Знятий із зареєстрованого місця проживання на підставі документа про смерть (дата смерті [INFO] ). Спірна частина квартири є нерозподіленою, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433607196 від 01.07.2025 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, згідно з п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1262 ЦК України визначає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З наданих матеріалів вбачається, що після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до положень статей 1241, 1261 Цивільного кодексу України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні визнали позов у повному обсязі, що узгоджується з вимогами чинного законодавства та не суперечить правам, свободам чи інтересам інших осіб. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що відповідає розподілу часток у спадковому майні згідно з вимогами чинного законодавства України. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З доданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 3255 грн 53 коп. Враховуючи визнання відповідачами позову в частині позовної вимоги про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору за подання позову в цій частині, що становить 1627 грн 77 коп. Щодо стягнення судових витрат з відповідачів, то в судовому засіданні позивач не наполягав на їх стягнення і просив залишити їх за ним..

Outcome: approved