Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. ТОВ «Споживчий центр» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03.07.2024-100000703 від 03.07.2024 в розмірі 46300 грн. В обґрунтування заявлених вимог, зазначає, що відповідно до умов укладеного в електронній формі договору позичальнику надано кредит у розмірі - 15000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.07.2024, строком на 124 днів. Дата повернення 03.11.2024. Фіксована незмінна процентна ставка 1,5% . Відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, визначених кредитним договором, внаслідок чого станом на 23.05.2025 утворилася заборгованість в розмірі 46300 грн?. Представник відповідача адвокат Мотальова-Кравець В.Ю. у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Тому умови п.1.5.1 кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки 1,5 % є нікчемними. Згідно розрахунку відповідача, розмір відсотків за період з 03.07.2024 по 03.11.2024 має становити 18600,00 грн, а не 19750 грн. Пункти 11 та 12 кредитного договору щодо стягнення 1350 грн комісії за надання кредиту та 2700,00 грн додаткової є нікчемними, оскільки ч.2 ст. 8 та ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування не передбачено сплату комісії за надання кредиту. Зауважує, що зміст договору від 03.07.2024 не передбачає переліку послуг «за надання кредиту». Крім того, в силу вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахована відповідача в період воєнного стану неустойка в розмірі 7500 грн. підлягає списанню кредитодавцем. Представник відповідача вважає обґрунтованою заборгованість відповідача в розмірі 33600,00 грн, з яких 15000 грн за тілом кредиту та 18600 грн. - проценти (а.с. 28 - 32). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.06.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.24). У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що прохає розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мотальова-Кравець В.Ю. в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позов представник відпоповідача прохає справу розглянути у її відсутності та відсутості позивача (а.с.31). Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Умовами пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) передбачено: - 2.3.2.: позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; - 2.3.3.: позичальник в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; - 2.3.6.: позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом, одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищезазначеному порядку. Сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти (а.с.11-17). Як вбачається з п.14 пропозицій про укладення кредитного договору [PERSON] має одноразовий ідентифікатор Е553, який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача [NUMBER] смс-повідомленням (а.с.14). 03 липня 2024 року о 10:58 год. [PERSON] підписав заявку кредитного договору № 03.07.2024-10000703 від 03.07.2024 цифровим підписом (а.с. 14), за умовами якої: п.1.дата видачі кредиту 03.07.2024; п.2. сума кредиту 15000 грн; п.3. строк на який видається кредит 124 дні з дня його надання; п.4. Процентна ставка стандарт - 1,5 % за один день користування. П.11 - комісія, пов`язана з наданням кредиту 1350 грн; п.12 - комісія пов`язана з обслуговуванням кредитної заборгованості - 1350 грн, п.17 - неустойка 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Також відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.17 на звороті-19) Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», між їх підприємством укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до договору було успішно перераховані кошти на платіжну картку клієнта 03.07.2024 о 10:58:48 на суму 15000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа-442393612, призначення платежу: видача за договором кредиту № 03.07.2024-100000703 (а.с.8 на звороті) Згідно Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.07.2024-100000703, заборгованість [PERSON] складає 46300 гривень, з яких: 15000,00 грн - основний борг; 19750 грн - проценти, 1350 грн - комісія, 7500 грн неустойка, 2700 - додаткова комісія (а.с.9). IV. Норми права. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону №675-VIII. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. V. Оцінка суду. Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено Договір про надання кредитних коштів № 03.07.2024-100000703 від 03.07.2024, який підписаний [PERSON] електронним підписом. Позивачем доведено належними і допустимими доказами, що саме [PERSON] отримав кредит в сумі 15000,00 грн. Основний розмір заборгованості в розмірі 15000 грн позивачем доведено належними і допустимими доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону Україн «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 передбачено: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону У «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) - 1,5 %, з 21.08.2024 включно та надалі 1%. Тобто розмір відсотків за період з 03.07.2024 по 20.08.2024 - 7 350? грн ( 15000 х 1,5% х 49 днів = 11 025? грн?), а з 21.08.2024 по 03.11.2025- грн ( 15000 х 1% х 75 днів = 11 250), а всього 22 275? грн. До стягнення заявлено 19750 грн, що не перевищує вказаний розмір процентів. Враховуючи вимоги диспозитивності з відповідача слід стягнути на користь позивача 19750 грн процентів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15000 грн заборгованості за тілом кредиту та 19750,00 грн відстоків, а всього 34 750 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині для стягнення 1350,00 грн. комісії та 2700,00 грн додаткової комісії, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з абз 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування»безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті8 Закону України «Про споживче кредитування»Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією жпостановоювизнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З огляду на викладене, у стягненні 1350,00 грн. комісії та 2700,00 грн додаткової комісії, передбаченої п. 11-12 кредитного договору № 03.07.2024-10000703 від 03.07.2024 (а.с. 14 на звороті) слід відмовити. Крім того, суд враховує, що Законом України від 15 березня 2022року №2120-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві а перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, вказаним пунктом визначено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб запроваджено воєнний стан, який триває і на даний час. За таких обставин, слід відмовити у стягненні 7500,00 грн неустойки, оскільки кредитний договір між сторонами укладено 03.07.2024 року, тобто в період дії воєнного стану. VІІ. Розподіл судових витрат. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції позивач сплатив 2422,40 грн. судового збору. Позов заявлено на 46300 грн, а задоволено на 34 750 грн, тобто на 75 % (34 750 *100/46300 =75). Таким чином, з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути 1 768,35 грн судового збору (2422,40 * 75/100 = 1 816,8?0 грн).

Outcome: partial