Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] , до [PERSON] , Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Старосинявська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 травня 2022 року. Державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №112/2022 щодо майна померлого за заявою його дружини [PERSON] про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять: 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому на підставі договору дарування від 28.10.1997 року; гараж № [NUMBER] , розташований у селищі Володимирівка Волноваського району Донецької області, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.11.2001 року Володимирською селищною радою; а також автомобіль KIA VENGA, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . Іншим спадкоємцем першої черги є донька померлого [PERSON] , яка відмовилася від своєї частки спадкового майна на користь позивачки. 01 серпня 2024 року державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений автомобіль. Однак постановою від 13 серпня 2024 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру та гараж, оскільки позивачкою не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а наявна інформація не дає можливості встановити належність спадкового майна спадкодавцю. Відповідно до чинного законодавства, до 01.01.2013 реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася органами БТІ, а розпорядником інформації щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно на території Ольгинської ОТГ, до якої входить селище Володимирівка, є ТОВ «Волноваське БТІ». Зазначене БТІ розташоване у місті Волноваха Донецької області, яка з 10 березня 2022 року відноситься до тимчасово окупованих територій, а відомості про евакуацію архіву БТІ відсутні, що підтверджується листом Ольгинської селищної військово-цивільної адміністрації. Таким чином, отримати підтверджуючі дані щодо власника майна, адреси його місцезнаходження та розміру частки у праві власності неможливо, а відповідні відомості відсутні й у Державному реєстрі речових прав. У зв`язку з відсутністю можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку через неможливість отримання підтверджувальних документів, позивач вимушена звернутися до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно. Відповідно до Розпорядження №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Волноваського районного суду Донецької області визначена за Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. 25 квітня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» № 4273-IX, згідно якого змінено найменування Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на Чечелівський районний суд міста Дніпра. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04 серпня 2025 року, за клопотанням позивача було витребувано від Старосинявської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №112/2022 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Представником позивача - [PERSON] було надано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі та без участі позивача, в якій просила закрити підготовче та призначити справу до розгляду по суті. Від представника відповідача Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області - Єфіменко А.С. до суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі їх представника, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані документи, а саме: копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2025 року № 126/02-31/2025. Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 жовтня 2025 року. Представник позивача просила розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , 30 квітня 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено запис № 12, а після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Вищезазначений доказ підтверджує, що позивач [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною. Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 23 травня 2022 року Старосинявським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 152.(а.с.17) Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70539519, сформованому 05 листопада 2022 року приватним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк Оленою Олександрівною, після смерті спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , була зареєстрована спадкова справа № 112/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69886842) (а.с.16). В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 серпня 2024 року державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області. Згідно з цим свідоцтвом, [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовилась дочка померлого [PERSON] , автомобіль марки KIA VENGA, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на транспортний засіб підлягає державній реєстрації. (а.с. 18). У матеріалах справи міститься договір дарування, укладений у місті Волноваха Донецької області, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Шмитько В.І. 28 жовтня 1997 року. Згідно з договором, [PERSON] разом із [PERSON] подарували [PERSON] 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вартість частки становила 1262 грн, що зазначено у договорі. Дарувальники підтвердили, що зазначена частина квартири належала їм на праві власності, що підтверджується відповідними документами. Таким чином, даний договір посвідчує законне набуття [PERSON] за життя права власності на 1/2 частину зазначеної квартири (а.с.19-20). Окрім того, згідно запису про реєстрацію Волноваське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та набутої на підставі договору дарування від 28 жовтня 1997 року належить [PERSON] і записано за реєстровим № 1231 (а.с.21). Також, як слідує з наявного в матеріалах справи технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] судом встановлено, що Волноваським бюро технічної інвентаризації внесено відомості щодо власника вищевказаної квартири [PERSON] . (а.с.22). У матеріалах справи міститься копія постанови приватного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк Олени Олександрівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] не подала відомості (інформацію) та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що не дає можливості встановити належність спадкового майна (а.с.104). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Згідно із ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Згідно із п. 7 ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), на час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Волноваського району. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Згідно із ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого у квітні 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Вказаний доказ підтверджує, що позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] . Іншим спадкоємцем першої черги майна [PERSON] є донька померлого - відповідач [PERSON] , яка відмовилася від своєї частки спадкового майна на користь [PERSON] . Копія відповідної заяви наявна у матеріалах спадкової справи, копію якої було витребувано судом і досліджено в судовому засіданні. Крім того, судом під час розгляду справи не було встановлено існування інших спадкоємців за законом або заповітом після смерті [PERSON] . Це підтвердив також і Державний нотаріус Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2025 року (а.с. 104). Отже, обставин, які б вказували, що на спірне нерухоме майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в ході судового розгляду не встановлено. Також судом встановлено, що відповідачі [PERSON] ; Ольгинська селищна військова адміністрація не оспорюють право позивача на спадкове майно. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] у встановлений законом термін звернулась до державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця. Однак вона не змогла отримати зазначене свідоцтво у зв`язку з відсутністю окремих необхідних документів та відомостей для вчинення нотаріальної дії, тобто наявна інформація не дала нотаріусу змоги встановити належність спадкового майна спадкодавцю. Як встановлено з листа-відповіді Ольгинської селищної військово-цивільної адміністрації, ТОВ «Волноваське БТІ», яке є розпорядником архівної інформації щодо реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно, розташоване на території Донецької області, що з 10 березня 2022 року віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України. Відомості про евакуацію архіву відсутні, у Державному реєстрі речових прав інформація про майно також не зареєстрована, що унеможливлює підтвердження належності майна спадкодавцю. У зв`язку з цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачі позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду позивач просив залишити понесені витрати за нею.

Outcome: approved