Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «АЛАНД»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича (далі - третя особа-1, Приватний виконавець Палігін О.П.), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни (далі - третя особа-2, Приватний нотаріус Хара Н.С.), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., що зареєстрований в реєстрі за № 22594, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 938/6867DCLRKPT від 13.08.2014 року у розмірі 17 260 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 08.07.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 22594 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором № 938/6867DCLRKPT від 13.08.2014 року, укладеним між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] . На підставі Договору відступлення права вимоги № 1405/2020-ФА право вимоги за кредитним договором № 938/6867DCLRKPT від 13.08.2014 року до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «АЛАНД». Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 08.08.2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.07.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., що зареєстрований в реєстрі за № 22594. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди, виписки з рахунку боржника та нотаріус не переконався у безспірності грошових вимог. Окрім того, нотаріусом не враховано строк, який минув з моменту відступлення права вимоги. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2024 року справу розподілено та 19.04.2024 року передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 27.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Задорожньої О.І. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та справу призначено до судового розгляду по суті на 20.08.2024 року. 05.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Задорожньої О.І. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Задорожньої О.І. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2024 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.10.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2024 року визнано обов`язковою явку в судове засідання 08.10.2024 року представника позивача для дачі особистих пояснень. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2024 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 12.02.2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. 31.03.2025 року представник позивача - адвокат Задорожня О.І. звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.04.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 14.04.2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника [PERSON] - адвоката Задорожньої О.І. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 20.05.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2025 року скасовано і справу направлено для продовження розгляду до першої інстанції. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, 01.07.2025 року матеріали справи передано головуючому судді Григоренко І.В., справу призначено до судового розгляду по суті на 02.10.2025 року. 02.10.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2025 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судове засідання 02.10.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 08.07.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 22594 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором № 938/6867DCLRKPT від 13.08.2014 року, укладеним між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] (а.с. 12). Так, відповідно до зазначеного у виконавчому написі, на підставі Договору відступлення права вимоги № 1405/2020-ФА право вимоги за кредитним договором № 938/6867DCLRKPT від 13.08.2014 року до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «АЛАНД». У подальшому, 08.08.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.07.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., що зареєстрований в реєстрі за № 22594 (а. с. 14-15). Згідно з ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями на підставі наданого кредитором оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, чинного на час вчинення виконавчого напису. Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Разом з тим, у вимогах позовної заяви від 16.04.2024 року та уточненої позовної заяви від 03.05.2024 року позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 22594. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 6 цієї статті передбачає, що Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заперечень чи доказів на спростування викладених позивачем обставин, відповідачем не надано. При цьому, в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія оспорюваного виконавчого напису, оскільки до позовної заяви долучено виконавчий напис від 08.09.2020 року, а позивач у вимогах позовної заяви просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 22594, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 08.07.2020 року, тому враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивач та представник позивача в судові засідання не з`являються, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. За вказаних обставин, відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. За таких обставин, судовий збір поверненню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed