Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення\~ у справі можливо\~ постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2010р. № 329; копія витягу від 15.02.2010р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія витягу від 11.03.2010р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія звіту від 19.10.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості 1/2 частки нерухомості; протоколи опитування осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2010р. відповідачу належить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , інша 1/2 частка вищевказаної нерухомості належить [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.02.2010р. №329). У 2013р. позивачка домовилась із [PERSON] про купівлю-продаж належної йому частки вищевказаного будинку, сторони досягли усної домовленості щодо відчуження відповідної частки нерухомості, письмово вони договір купівлі-продажу не оформлювали. Тоді ж позивачка передала відповідачу гроші за купівлю частки житлового будинку, а відповідач передав позивачці нерухомість, ключі, документи на будинок (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка перейшла мешкати у придбану частку будинку, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Незважаючи на це, з 2013р. відповідач у спірному житловому будинку не з`являвся, його речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивачки він не пред`являв, вважаючи, що він продав належну йому частку житлового будинку, отримав за її купівлю гроші, передав її позивачці, фактично припинив будь-які обов`язки щодо утримання нерухомості та володіння нею. Отже, з 2013р. частка житлового будинку перейшла у володіння та розпорядження позивачки, вона утримує її, розпоряджається доглядом за нею, зв`язатися із відповідачем будь-яким чином та домовитися про переоформлення нерухомості в даний час неможливо. Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє часткою нерухомості, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2013р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачем. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на вищевказану частку житлового будинку з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Як було встановлено судом, позивачка у справі у 2013р. досягла домовленості із відповідачем щодо купівлі-продажу частки житлового будинку. Договір купівлі-продажу у письмовому порядку вона із відповідачем не укладала, однак всі документи на частку будинку останній їй передав, саму нерухомість також. У 2013р. відповідач виїхав зі спірної житлоплощі, питання про утримання відповідної частки нерухомості перейшло до позивачки, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає. Вже більше 11 років позивачка утримує частку житлового будинку, доглядає за її технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачем щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням будинку, немає. Згідно протоколів допиту осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сусідів позивачки, [PERSON] з 2013р. мешкає у жилому будинку [ADDRESS] , з її слів їм відомо, що вона купила його частку, тих пір вона користується, розпоряджається та володіє ним, вона зробила ремонт, , їм, як сусідам, вона відома, як співвласниця цього будинку. Колишнього власника [PERSON] вони вже майже 10 років не бачили за цією адресою. Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на частку житлового будинку в порядку набувальної давності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, з 2013р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє часткою житлового будинку, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, використовує її за цільовим призначенням (для мешкання) та ін. За весь час володіння позивачкою відповідною часткою будинку відповідач не пред`являв до неї жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на неї, не брав участі в утриманні нерухомості та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач своєю заявою підтвердив доводи позивачки, викладені у позові, визнав позовні вимоги, відзиву на позов не надав. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою часткою житлового будинку (що належить відповідачу) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником відповідної частки будинку, сплачувала комунальні платежі за її утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що відповідна частка житлового будинку цілком з законних підстав перейшла у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved