Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, поданим представником Маслюженко М.П., до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 73\~915,53 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем укладено кредитний договір №220370005596026, за умовами якого банк зобов`язався надати клієнту кредит у розмірі 37\~200,00 грн., шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», а клієнт, в свою чергу, зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти), а також належним чином виконати інші зобов`язання. Одночасно з укладенням кредитного договору, відповідач уклав з ПАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» договір добровільного страхування життя від 24.12.2021, згідно з яким розмір страхового платежу за цим договором становить 7\~200,00 грн. АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за укладеним договором виконав, зарахувавши на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 37\~200,00 грн., з яких сплатив на рахунок ПАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» страховий платіж від імені відповідача у розмірі 7\~200,00 грн. Разом з тим, відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 27.09.2023 утворилась заборгованість у розмірі 73\~915,53 грн., з яких: 36\~343,53 грн. залишок простроченого кредиту, 37\~572,00 грн. залишок прострочених комісій. 11.04.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №11/04/24, за умовами якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №22037000559026 від 24.12.2021 на суму заборгованості, що становить 73\~915,53 грн. Враховуючи наведене, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», яка підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.07.2025 постановлено проводити розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Маслюженко М.П. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без виклику сторін, щодо ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 1, 8 Закону «Про споживче кредитування» загальний розмір кредиту -сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договорів факторингу (глава 73 ЦК України), купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Як регламентовано ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст. 1080 ЦК України). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 24.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено кредитний договір №22037000559026, за умовами якого банк зобов`язався надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договору. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови: сума кредиту 37\~200,00 грн., строк кредитування 24 місяці (кінцева дата повернення кредиту 24.12.2023), щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 24.12.2021 по 23.07.2022 7% від суми кредиту; з 24.07.2022 до 23.01.2023 5,5 % від суми кредиту; з 24.01.2023 до 23.07.2023 4 % від суми кредиту; з 24.07.2023 до 24.12.2023 2,25 % від суми кредиту. Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Встановлено, що АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» належним чином виконано зобов`язання за укладеним кредитним договором, шляхом надання кредитних коштів у порядку та на умовах, визначених цим договором, що підтверджується випискою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», наданою позивачем, по особовому рахунку позичальника (відповідача). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно дост.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регламентовано, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта (п. п. 62, 63). Таким чином, надана позивачем виписка підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. 11.04.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №11/04/24, за умовами якого та відповідно до його додатків, платіжної інструкції, акту приймання-передачі прав вимоги, переліку прав грошових вимог, витягу з реєстру боржників, позивач набув права вимоги до відповідача, який є боржником за кредитним договором №22037000559026 від 24.12.2021, на суму заборгованості 73\~916,22 грн. Водночас відповідач належним чином обов`язку щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, що згідно з розрахунком позивача, становить 73\~916,22 грн., з яких: 36\~343,53 грн. залишок простроченого кредиту, 37\~572,00 грн. залишок прострочених комісій. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які ним не виконувалися належним чином, обов`язковості договору для сторін та презумпції правочинів, відсутності доказів повернення боргу, суд приходить до висновку про те, що вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 73\~915,53 грн. є підставними та обґрунтованими, відтак позов слід задовольнити. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~200,00 грн. На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги «1/04 від 01.04.2024, ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1310920 від 19.08.2024, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024, реєстр боржників від 18.11.2024. Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 1\~000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Окрім цього, зважаючи на висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved