Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 14156 від 18.06.2024 станом на 03.07.2025 у розмірі 64 750,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом та 54 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 18.06.2024 по 18.06.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та графіку платежів, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 10000 грн. витрат на правову допомогу; Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 14156 від 18.06.2024 (далі кредитний договір) між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») (далі Позивач, Товариство) та [PERSON] (далі Відповідач/Позичальник), відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 365 днів (до 18.06.2025), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. У зв`язку порушеннями зобов`язань заборгованість відповідача за кредитним договором становить: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 54 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 18.06.2024 по 18.06.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та графіку платежів. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому розгляд справи просить проводити без його участі за наявними матеріалами. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 21.08.2025 було відкрито провадження по справі. 26.09.2025 представник позивача подав до суду клопотання, в якому розгляд справи просить проводити без його участі за наявними матеріалами. Проти заочного рішення не заперечує. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 18.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14156 (далі договір). Відповідно до п. 1.1. договору на умовах встановленим цим Договором, Товариство зобов?язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 10 000 гривень (десять тисячі п?ятдесят гривень. 00 копійок) (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. Згідно з п. 1.2. договору Процентна ставка за користування Кредитом становить - 1.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547.50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою. Строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, зі сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком № 1 до цього Договору (п. 1.3 договору). Крім того, 18.06.2024 [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому містяться основні умови кредитування, які знайшли своє відображення у вказаному кредитному договорі. Згідно з довідкою від 03.07.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК»» було здійснено успішний переказ коштів у розмірі 10 000,00 грн. на рахунок № 0204-4\~від 2024-04-02за договором № 14156 від 18.06.2024. Відповідно до зазначеного Договору було \~ \~ \~ \~успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта з \~ \~ \~ \~маскою [NUMBER] \~ \~ \~ \~від ТОВ «ФК \~ \~ \~ \~«ПРОЦЕНТ» \~ \~ \~ \~на суму 10000.00 \~ \~ \~ \~грн Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №14156 від 18.06.2024 у відповідача станом на 03.07.2025 наявна заборгованість в сумі 64 750,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом та 54 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.06.2024 між ТзОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 14156. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору, що не заперечується останнім. У вказаному договорі, а також паспорті споживчого кредиту визначені умови кредитування, про що вказано вище, де, серед іншого, обумовлений і розмір відсотків, які нараховуються на кредит, з чим відповідач погодився, підписавши їх. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 64 750,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом та 54 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому позикодавцем кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, не заперечив щодо складових суми заборгованості, порядку та обгрунтованості їх нарахування. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем договору № 14156 від 18.06.2024, а зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 64 750,00 грн. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). Відповідачем не подано ніяких заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання юридичних послуг від 03.06.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність від 03.06.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 36 від 30.04.2025 до договору від 03.06.2024 щодо боржника [PERSON] на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію про переказ коштів від 30.04.2025. Оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 204, 207, 525, 526, 610, 612, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved