Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

10 червня 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, 25 червня 2024 року між ТзОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 33769-06/2024 (далі по тексту рішення Кредитний договір). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. 19 листопада 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого ТзОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги боржників, які вказані у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 191124/2 від 19 листопада 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 39 600 гривень, з яких: 12 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 600 гривень - сума заборгованості за відсотками; 6\~000 гривень сума заборгованості за штрафними санкціями. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тому, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 33769-06/2024 у розмірі 39 600 гривень. На підставі наведеного позивач просить сягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 600 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 01 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 19 серпня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначене на 21 серпня 2025 року. У вказаному клопотанні представник позивача зазначає, що відповідач звернулася ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та виявила бажання погасити заборгованість в добровільному порядку. Також 19 серпня 2025 року на електронну пошту суду надійшла копія платіжної інструкції. Адресант цього електронного листа не встановлений через відсутність електронного підпису. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). У судове засідання, яке призначене на 02 жовтня 2025 року, представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився. У позовній заяві представник позивача заявляє про можливість розгляду справи без його участі та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що судову повістку відповідачу надіслано засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що отримала судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 25 червня 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 33769-06/2024 (далі по тексту рішення Кредитний договір). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до\~п.\~1.1.\~Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 12 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Основні умови кредитування відповідно до умов вищевказаного кредитного договору: - сума кредиту 12 000 гривень (п. 1.1. Кредитного договору); - мета отримання кредиту: на власні потреби позичальника, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 1.2. Кредитного договору); - строк кредитування - 120 днів (п. 1.2. Кредитного договору); - дата надання кредиту 25 червня 2024 року (п. 1.2. Кредитного договору); - дата погашення кредиту 22 жовтня 2024 року (п. 1.2. Кредитного договору); - денна процентна ставка 1,5 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. договору (п. 1.4.1. Кредитного договору); - детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п. 1.5. Кредитного договору); - кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-8002 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п. 1.6. Кредитного договору); На підтвердження виконання кредитором зобов`язання щодо безготівкового переказу кредитних коштів позичальнику [PERSON] в розмірі 12 000 гривень до матеріалів позову надано довідку ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23 квітня 2025 року, відповідно до якої 26 червня 2024 року о 20:45 на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12 січня 2022 року на платіжну карту клієнта № [NUMBER] було зараховано кошти в розмірі 12 000 гривень. 19 листопада 2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого ТзОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги боржників, які вказані у Реєстрі боржників. Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснений первісним кредитором ТзОВ «Аванс кредит», заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 19 листопада 2024 року становить 39 600 гривень, з яких: 12 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 600 гривень - сума заборгованості за відсотками; 6 000 гривень сума заборгованості за штрафними санкціями. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд ураховує, що позивачем не надано належних доказів про ідентифікацію позичальника за договором про надання фінансового кредиту № 33769-06/2024 від 25 червня 2024 року, який підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Разом з тим, суд ураховує, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Кредитного договору. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. У силу положень ст. ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час підписання Кредитного договору) передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1)\~платіжне доручення;\~2)\~платіжна вимога-доручення;\~3)\~розрахунковий чек;\~4)\~платіжна вимога;\~5)\~меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Позивач на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором не надано документів, передбачених ст.ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором ТзОВ «Аванс кредит» кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Досліджуючи надану\~позивачем довідку ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23 квітня 2025 року про перерахування кредитних коштів позичальнику, суд ураховує, що така не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища, ім`я та по батькові власника банківської картки. З урахування наведеного наданий позивачем документ є неналежним доказом господарської операції, оскільки не може достовірно свідчити про її виконання. Виписки з банківського рахунку позивач не надав, а тому суд вважає, що в справі відсутні належні та достовірні докази того, що відповідач дійсно отримала кредит, використовувала кредитні кошти, а також, наприклад, докази того, що відповідач не здійснював погашення (повне або часткове) кредиту. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Саме виписка є первинним документом у спірних правовідносинах, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання первісним кредитором ТзОВ «Аванс кредит» умов Кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника, шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу, оскільки належність вказаної банківської картки № [NUMBER] саме відповідачу [PERSON] не підтверджена її видавником, таких доказів позивачем до матеріалів справи не надано, відповідних клопотань про витребування доказів представник позивача не заявляв. Отже, з огляду на докази, які наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за Кредитним договором, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та правил надання споживчих кредитів на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються судом, як припущення. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Також суд ураховує, що позивач на підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором не надав належним чином оформленого витягу з реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 191124/2 від 19 листопада 2024 року, який укладений між ТзОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів,\~права вимоги\~за якими\~відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. До матеріалів позову додано витяг з реєстру боржників, який підписаний лише представником ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Вказаний витяг не містить підпису уповноваженого представника первісного кредитора та печатку ТзОВ «Аванс кредит». З наведеного слідує, що зміст такого «документу» повністю залежить від волі позивача та не може достовірно свідчити, що вимоги за Кредитним договором було дійсно відступлено та саме на підставі договору факторингу № 191124/2 від 19 листопада 2024 року, який укладений між ТзОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, позивач наданими суду письмовими доказами не підтвердив своє право вимоги за Кредитним договором, який укладений між ТзОВ «Аванс кредит» та [PERSON] . Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed