Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві просить суд визнати за позивачем право власності на частину квартири загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Залишити за [PERSON] право власності на частину квартири загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку поділа майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 серпня 2009 року між ним та відповідачкою був укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. На підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Ніколенко Г.А. 01 вересня 2014 року чотирикімнатну квартиру загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заперечення в яких зазначив, що [PERSON] не надав будь-яких належних та допустимих доказів, що ним були надані грошові кошти для купівлі спірної квартири. Позивач обґрунтовує позовні вимоги виключно тим, що позивач в період придбання квартири перебував з нею у шлюбі. Відповідач є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, адже купувала її виключно за свої власні кошти. Рух справи 25 червня 2024 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 04 липня 2024 року ухвалою Харківського районного суду Харківської області провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до судового розгляду, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 08 серпня 2025 року ухвалою Харківського районного суду Харківської області підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя закрито. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні письмові заперечення підтримав, просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00045128901 від 22 травня 2024 року, 01 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, номер актового запису 931. 29 березня 2024 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що за час шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 07 травня 2024 за вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., чотирокімнатна - належать на праві власності у частці 1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 566, виданий 01.09.2014, приватним нотаріусом Ніколенко Г.А. [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу. Згідно Звіту про оцінку майна від 17 травня 2024 року виготовленого ФОП [PERSON] , вартість житлової квартири загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 823\~900,0 грн. Відповідно частка від даної суми складає 411\~950,00 грн. Відповідно до статей 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно статті 57 СК України, встановлено особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними(ч.1\~ст. 63 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу(ч.1\~ст.69 СК України). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною\~власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Щодо доводів відповідача про те, що спірна квартира була куплена за особисті кошти відповідача, суд зазначає наступне. При розгляді справи про поділ спільного майна подружжя [PERSON] до [PERSON] та визнання права власності на частину квартири, яка набута під час шлюбу, повинна мати місце не лише реєстрація права власності на об`єкти нерухомості, на яку посилається позивач, а й з`ясовані підстави набуття права власності. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує(постанова КЦС ВС від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18). Таким чином саме на відповідача покладається тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, а саме, що квартира [ADDRESS] , була придбана за особисті кошти [PERSON] . Разом з тим відповідачем жодними належними та допустимими доказами не було доведено, що [PERSON] , як добросовісним набувачем спірна квартира була придбана за особисті кошти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає(постанова КЦС ВС від 17.01.2024 у справі № 522/3999/23). Для оцінки сторонами не надавався договір купівлі-продажу квартири серія, номер 566, виданий 01.09.2014, приватним нотаріусом Ніколенко Г.А., на підставі чого була проведена державна реєстрація нерухомості за відповідачем. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(ст.2 ЦПК України). За правилами частини 3 статті 12, частини 1 статті\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 5, 6 статті 81 ЦПК визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведені належними та допустимими доказами обставини, передбачені статтею 60 СК України, а саме, що чотирикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., є майном, набутим подружжям за час шлюбу, у зв`язку з чим існують підстави для поділу спільного майна подружжя та визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4 160,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved