Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 23 880,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту №1412682374004 від 06.05.2024 року. Крім того, позивач просив вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту продукту «КРЕДИТНОЇ ЛІНІЇ СТАРТ» №1412682374004 від 06.05.2024 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ», відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 5 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 540,20 % (1,48 % в день) річних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка становить 12164,63 %. У відповідності до п. 1.3 Договору кредит надано строком на 120 днів з 06.05.2024 року по 03.09.2024 року. Позивач зазначає, що відповідач не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором та відсотками, не виконавши свої зобов`язання за кредитним договором. Станом на 21.08.2025 року загальна сума заборгованості по кредиту за Договором №1412682374004 від 06.05.2024 року становить 23 880,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 000,00 грн.; заборгованості за відсотками - 8 880,00 грн. та штрафу - 10 000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі та стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на останню відому адресу його місця проживання, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Копія ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу направлялась на його останнє відоме місце проживання. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Крім того, відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З підстав наведених вище, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 06 травня 2025 року відповідач ознайомився із умовами кредитування кредитодавця ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та за допомогою електронного підпису «W7Q8Q6» підписав Паспорт кредиту до Договору №1412682374004 від 06.05.2024 року. 06 травня 2024 року відповідач заповнив Анкету-Заяву на отримання кредиту, де вказав реквізити банківської карти для зарахування кредитних коштів: [NUMBER] , суму бажаного кредиту - 5 000,00 грн. із бажаним строком кредитування - 120 днів. Вказана Анкета-Заява підписана відповідачкою за допомогою електронного підпису «W7Q8Q6». Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та позичальником (відповідачем) було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» №1412682374004 від 06.05.2024 року, за умовами якого: кредитодавець надає позичальнику кредиту у національній валюті на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені цим договором (п. 1.1 Договору). Строк кредитування: 120 днів з 06.05.2024 року по 03.09.2024 року. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю 03.09.2024 року або достроково (п. 1.3 Договору). У відповідності до п.п. 1.4.1, 1.4.2 Договору тип процентної ставки - фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 1,48% від суми Кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 1,48% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення Кредиту. Загальні витрати за кредитом: 8 949,40 гривень. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить: 12164,63%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору становить 13949,40 гривень. Денна процентна ставка становить 1,49157% (п.п. 1.5, 1.7, 1.8, 1.9 Договору). П. 2.23 Договору передбачено, що кредит надається шляхом здійснення переказу коштів Кредитодавця в сумі 5 000,00 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (АТ «Сенс Банк»), яка зазначається у форматі [NUMBER] ; емітовану банком України, що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладення Електронного договору. У розділі 3 Договору сторони узгодили «Порядок розрахунку процентів». Сторони підтверджують, що Електронний Договір та всі Додатки до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (п. 2.24 Договору). Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W7Q8Q6» 06.05.2024 року. Додатком №1 до Договору №1412682374004 від 06.05.2024 року року є Графік платежів, який є невід`ємною частиною Договору, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W7Q8Q6» 06.05.2024 року. У відповідності до довідки начальника Черкаського відділення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» про ідентифікацію, клієнту [PERSON] , з якою укладено кредитний договір №1412682374004 від 06.05.2024 року, були перераховані кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн. наступною транзакцією: 06.05.2024 01:57:42 на картку: [NUMBER] , банк: АТ «СЕНС БАНК», номер транзакції 1404213879. Крім того, до матеріалів позовної заяви додано лист генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за вих. №7/1381 від 07.08.2025 року, з якого встановлено, що відповідно до договору з ТОВ «ВІВА КАПІТАЛ» №М1805/1 від 18.05.2023 року, було успішно здійснено наступну операцію: 06.05.2024 року 1:57 на суму 5 000,00 грн. на карту: [NUMBER] . Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за кредитним договором №1412682374004 від 06.05.2024 року виконало та надало в безготівковій формі у національній валюті на рахунок, зазначений відповідачем, кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Як встановлено судом, відповідачем підписано договір №1412682374004 від 06.05.2024 року та додатки до нього за допомогою разового ідентифікатора «W7Q8Q6». У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до умов договору про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» №1412682374004 від 06.05.2024 року, сума кредиту - 5 000,00 грн., проценти за користування кредитом: Дисконтна процента ставка становить 1,48% в день; Базова процентна ставка становить 1,48% в день. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач своїх зобов`язань за Договором №1412682374004 від 06.05.2024 року належним чином не виконував, через що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» направило їй Претензію-вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором про надання кредиту №1412682374004 від 06.05.2024 року на загальну суму 23 880,00 грн. та попередило, що у випадку відхилення вимоги, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» буде вимушено звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» №1412682374004 від 06.05.2024 року становить 23 880,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5 000,00 грн., по штрафам - 10 000,00 грн. та по відсоткам - 8 880,00 грн. Суд зауважує, що нарахування відсотків на заборгованість здійснювалось позивачем у межах строку кредитування (з 06.05.2024 по 03.09.2024 року) та за узгодженою сторонами відсотковою ставкою. Щодо стягнення заборгованості за штрафом у розмірі 10 000,00 грн. суд вважає доцільним зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За вказаних обставин, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих штрафів за договором немає, а тому у вказаній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув вказаний борг. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування обставин щодо видачі кредитних коштів, а саме банківську виписку по рахункам, або довідку з банку про неналежність йому рахунків, на які відбувалось зарахування коштів та неналежність йому вказаних в договорах кредиту номеру телефону. Судом встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання вчасно не виконав, кредит не повернув, нараховані відсотки не сплатив. Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконав своєчасно і належним чином, то суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 880,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Прохальна частина позовної заяви містить вимогу про стягнення із відповідача суми судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Позивач надає суду платіжну інструкцію від 27.08.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 2 422,40 грн. із призначенням платежу «Судовий збір за позовом ТОВ ФК ВІВА КАПІТАЛ, Святошинський районний суд міста Києва до [PERSON] ». Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1408,00 грн. (13 880 / 23 880 * 2422,40), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10 600,00 грн. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійно правничу допомогу суду надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1079651 від 21.08.2025 року з якого встановлено, що правом представляти ТОВ «Фінансова Компанія «ВІВА КАПІТАЛ» у Святошинському районному суді міста Києва наділений адвокат Грушевий Юрій Віталійович; копію Договору №1 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та адвокатом Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» щодо надання професійної правничої допомоги; копію Акту виконаних робіт від 31.07.2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025 року; копію рахунку № 30/30-01 від 30.07.2025 року за підготовку та подання позовних матеріалів відносно [PERSON] на суму 10 600,00 грн.; платіжну інструкцію від 30.07.2025 року у відповідності до котрої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 10 600,00 грн. на користь АБ ГРУШЕВИЙ Ю.В. згідно договору №1 від 02.01.2025 року та рахунку №30/30-01 від 30.07.2025 року. Від відповідача не надходили заява про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Окрім того, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, від відповідача не надходили клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6 161,13 грн. (13 880 / 23 880 * 10 600), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial