Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У червні 2025 року позивач ТОВ « Житлово-Будівельна компанія «Управдом» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 26 442,94 грн., яка складається: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 17 736,28грн., 7 108,94 грн. інфляційного збільшення боргу, 3% річних - 1 597,72грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є експлуатуючою компанією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок порушення відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу з 01.05.2019 р. по 01.05.2025 р., які позивач надавав відповідачу, у останнього виникла заборгованості в загальному розмірі 26 442,94 грн., яка складається: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 17 736,28 грн., збитків від інфляції - 7 108,94 грн., 3% річних - 1 597,72 грн. Ухвалою від 11 червня 2025 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 21.07.2025 року від [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, у якому відповідачка заперечує щодо позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним. В підпункті 5 пункту 12 Договору №1.3/227 передбачена можливість вносити у нього зміни , що впливають на розмір плати за послуги лише за погодженням з відповідачем. Так, запропонована позивачем редакція договору №1.3/227 з моменту його укладання сторонами жодним чином не змінювалась, пропозицій щодо будь-яких змін сторони одна одній не надавали. Стверджує, що діючим законодавством не передбачено право позивача встановлювати або змінювати тарифи всупереч умовам укладених індивідуальних договорів. Заперечує відповідачка і щодо наданих позивачем наказів про встановлення тарифів на послугу з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки вважає їх односторонньою зміною ціни укладеного Договору, яка не передбачена ні умовами договору, ні діючим законодавством. Не погоджуючись з розрахунком позивача, відповідач надає свій контррозрахунок заборгованості, в якому вказує, що оплачувала послуги з утримання будинку та прибудинкової території щомісячно у розмірі 366, 39 грн. відповідно до тарифу, погодженого сторонами у Договорі - 8,85 грн. за кв. м. та оплатила надану послугу за період з травня 2019 року по квітень 2025 року у розмірі 27 015,2 грн. Також, відповідач не погоджується з нарахованими сумами інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що постановою КМУ №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонено нарахування інфляційних втрат і 3% річних щодо заборгованості, яка виникла в період з лютого 2022 року по грудень 2023 року. Крім того, звертає увагу суду, що представником позивача здійснено хибний розрахунок, адже він нараховував 3 % річних та інфляційне збільшення боргу не поетапно ( в міру того як розмір заборгованості збільшувався), а відразу на всю суму заборгованості. Щодо нарахування заборгованості за опалення відповідач зазначає, що сторонами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, який містить посилання на Правила надання послуг з централізованого опалення, які затверджені Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 р., однак дана постанова втратила чинність, а відтак укладений Договір не відповідає нормам чинного законодавства. Стверджує, що позивач як виконавець послуг з постачання теплової енергії не ініціював питання про укладення нового публічного договору приєднання та не здійснив жодних дій для приведення договірних відносин між ним та відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства. У судовому засіданні 4 серпня 2025р. було задоволено клопотання представника відповідачки про витребування доказів у позивача. Підставою для витребування таких відомостей стали доводи представника відповідача про те, що на підставі показників загальнобудинкового лічильника, сукупне значення показників лічильника в квартирі, які обладнані приладами обліку теплової енергії, та сукупне значення теплової енергії, яка нарахована щомісячно власникам квартир, які не обладнані тепловими лічильниками, зможе вирахувати, яка вартість теплової енергії могла нараховуватися власникам квартир за послуги - опалення місць загального користування та середньобудинкових показників теплової енергії. 18 серпня 2025р. від позивача на виконання вимог ухвали суду від 4 серпня 2025р. надійшло клопотання про долучення доказів: договору на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування будинку, укладеного з товариством з обмеженою відповідальності «Інвест-Буд систем», Акт прийому-передачі житлового комплексу, розпорядження про присвоєння поштової адреси будинку, в якому розміщена квартира відповідача, розрахунки показників, які витребовувалися за клопотанням представника відповідача. У судовому засіданні 1 жовтня 2025р. представник позивача вимоги позовної заяви підтримала. Пояснювала суду, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася за обслуговування прибудинкової території у розмірі 7466,64 грн., за опалення у розмірі 10 224,60 грн., яка розраховувалася за загальнобудинковим лічильником, та оплати за опалення місць загального користування у розмірі 45,04 грн. Щодо доказів, які витребувалася ухвалою суду, представник позивача звертала увагу на те, що такі докази навпаки доводять правильність розрахунку позивача вартості теплової енергії, яка нараховувалася за загальнобудинковим лічильником та для нарахування за опалення місць загального користування. У судове засідання 1 жовтня 2025р. представник відповідача не з`явилася. Зважаючи на те, що вона була належним чином повідомленою про розгляд справи, та не подавала клопотання про відкладення розгляду справи, не подавала повідомлення про поважні причини неявки у судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті у судовому засіданні 1 жовтня 2025р.. У судовому засіданні 1 жовтня 2025р. було відхилене клопотання представника відповідача про перехід до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, адже сума, яку просить стягнути позивач, за своїм розміром дає право суду розглядати справу як малозначну. В судовому засіданні 1 жовтня 2025р. також було відхилене клопотання представника відповідача про письмове опитування учасників справи як свідків, зважаючи на те, що питання, які просила поставити відповідач позивачу, стосуються виключно подачі ним доказів, якими він обґрунтовує позовні вимоги. При цьому, суд керувався тим, що кожна особа самостійно визначається з обсягом доказів, які бажає та може надати на доведення своїх позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відтак споживачем послуг, що надає позивач. ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 09.04.2019 підписала Договір №1.3/227 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до п.11 якого взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги у встановлений договором строк - до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.5 договору), які надаються ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом». У договорі зазначається про те, що предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно додаткової угоди №1 до Договору №1.3/227 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 07.05.2019 року, сторони погодили, що до моменту укладення споживачем прямих договорів із виконавцями послуг з електропостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, споживач компенсує виконавцю вартість використаної електроенергії та вартість послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за показниками приладів обліку та встановлених тарифах виконавців даних послуг. Наказом ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» від 31 травня 2023 р. №17/2 про встановлення тарифів, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії, з 1 червня 2023 року було встановлено тарифи на послугу з утримання будинків та прибудинкової території - 12,72 грн. за 1 кв.м. (а.с.18). Наказом ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» від 31 травня 2024 р. №10 про встановлення тарифів, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії, з 1 червня 2024 року було встановлено тарифи на послугу з утримання будинків та прибудинкової території - 15,57 грн. за 1 кв.м. (а.с.16). Наказом ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» від 02 грудня 2024 р. №25 про встановлення тарифів, з 1 січня 2025 року було встановлено тарифи на послугу з утримання будинків та прибудинкової території - 18 грн. за 1 кв.м. (а.с.19). Крім того, 09.04.2018 року [PERSON] уклала Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Відповідно до п. 1 цього договору сторонами погоджено, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. [PERSON] як власник кв. [ADDRESS] підписала Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до якого взяла зобов`язання оплачувати такі послуги. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договорів та утворення заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом. У відповідності до ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. У нашому випадку: позивач - це виконавець послуг, а відповідач - споживач. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не в повному обсязі сплачував плату за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» за період з 01.05.2019р. по 01.05.2025р., які позивач надавав відповідачу, обумовило виникнення у останнього заборгованості: 7 466,64 квартплати, 10 224,60 грн. вартості опалення; 45,04 грн. вартості опалення МЗК. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Судом перевірено правильність нарахування заборгованості. Зважаючи на те, що відповідач не здійснив плату за надані послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, така заборгованість підлягає стягненню судовим рішенням: з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» необхідно стягнути 17 736,28 грн. На дану суму заборгованості позивач нарахував 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Втім, здійснюючи нарахування плат як міри відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, позивач здійснив невірний їх розрахунок (а.с.34), адже нараховував 3 % річних та інфляційне збільшення боргу не поетапно (в міру того як розмір заборгованості збільшувався), а відразу на усю суму заборгованості 17 736,28 грн., виходячи з усього періоду заборгованості травень 2022 - квітень 2025р., тоді як лише в лютому 2025 досягла розміру 17 736,28 грн. Відтак, позивач не довів правильність своїх розрахунків. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір №2 про надання правової допомоги від 01.01.2023 року, акт про надання послуг №288 від 30 травня 2025 року. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. У Відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала щодо стягнення сум у повному обсязі, зазначаючи, що просить зменшити розмір суми, що стягуватиметься, до обґрунтованої суми. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 2000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №132977 від 17.09.2024. Зважаючи на те, що позивач просив стягнути з відповідача 26442,94 грн., а суд дійшов висновку про необхідність стягнення 17736,28 грн., тобто задовольнив позов на 67,07%, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2030,99 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial