Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Білик Р.О., 20.02.2025 через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 29.04.2017 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області, актовий запис № 3. В шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка залишилась проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалось і 05.06.2023 рішенням Турківського районного суду Львівської області шлюб з відповідачем розірвано. Дитина залишилась проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач, залишивши сім`ю, відмовився від утримання дитини і перестав добровільно надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з важким матеріальним становищем позивач змушена була звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. 31.01.2025 Турківський районний суд Львівської області, розглянувши заяву позивача про видачу судового наказу про стягнення аліментів, вирішив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.01.2025 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час судовий наказ знаходиться на виконанні Турківського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного Міністерства юстиції і розрахунок заборгованості ще не отримано. Позивач як матір дитини, докладає багато зусиль для фізичного та духовного розвитку доньки, піклується про її здоров`я та фізичний розвиток. Весь цей час дитина була забезпечена усім необхідним. Відповідач, як батько дитини у вихованні дитини участі не бере, не піклується харчуванням, відпочинком та духовним розвитком. Протягом останніх років відповідач дитини не відвідував жодного разу. Відповідач після того, як пішов з сім`ї проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Окрім цього відповідач, часто зловживає алкогольними напоями, порушує громадський спокій через що притягався до адміністративної відповідальності. 13.09.2023 Турківським районним судом Львівської області було винесено постанову згідно якої було вирішено визнати відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 174075 від 16.07.2023, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Дані обставини змусили позивача звернутись до суду з позовом відповідача про позбавлення його батьківських прав. Позиція відповідача. 09.04.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Миньо М.М. надійшов відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав, у якому він зазначає, що ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї додатками, відповідач [PERSON] щодо її задоволення заперечує із таких підстав. 29.04.2017 між ним та позивачем [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Після одруження переїхали проживати до будинку матері позивача у смт. Бориня. На той час працював на буровій у Сибіру вахтовим методом - 45 днів на роботі і 45 днів вдома. Коли приїжджав із заробітків, проживав разом із дружиною, її матір`ю, а коли народилася донька, - із спільною донькою. На той час він був єдиним годувальником сім`ї, так як позивач ніде не працювала, оскільки навчалася у м. Львові на стаціонарі у медуніверситеті. Коли позивач їхала на навчання до Львова, дитину залишала проживати разом зі своєю матір`ю, якщо він в той час був на заробітках, інколи приходила також допомагати з дитиною баба позивача або його мама. До його батьків мати позивача віддавати дитину відмовлялася, хоч вони і просили, щоб дитина проживала деякий час з ними. Коли він проживав у смт. Бориня, часто ходив у гості з дитиною до своїх батьків, оскільки вони проживали порівняно недалеко у сусідньому селі. Стосунки у сім`ї з позивачем не склалися, оскільки позивач переважно не було вдома, а її мати не дозволяла давати дитину його батькам, втручалася у їхні сімейні стосунки. Спочатку він наліагався знайти порозуміння з тещою, так як вони спільно проживали, також просив позивача, щоб вони разом орендували квартиру у м. Львові, де б проживали разом із дитиною, однак позивач відмовлялася проживати окремо від своєї матері, а мати продовжувала втручатися у їхні пожружні стосунки. У грудні 2018 року перед святом Святоого Миколая він приїхав із заробітків до свого місця проживання у смт. Бориня, де проживав разом із дружиною, донькою та тещею. На той час дружина перебувала на навчанні. Вирішив піти разом із дитиною у гості до своїх батьків, однак не сказав тещі, бо її в той час не було вдома. Через деякий час подзвонила дружина і сварила його за те, що він не сказав тещі, що забрав доньку у гості до своїх батьків. Коли повернулася дружина, то між ними виникла з цієї причини сварка, і він у зв`язку з цим вирішив на одну ніч піти переночувати у своїх батьків, а повернутися на наступний день. Коли наступного дня прийшов за місцем проживання, де проживав разом з дружиною та дитиною, його речі були спаковані у сумки, а дружина сказала йому, щоб він йшов проживати туди, де ночував, і вигнала з дому. З того часу він проживав у батьківському будинку у с. Штуковець, однак надалі регулярно відвідував будинок тещі, щоб побачитися із дитиною, вже як гість, і в тих межах, у яких дозволяла дружина та теща, спілкувався із дитиною, намагався брати участь у її вихованні, крім цього, надавав дитині матеріальне утримання, оскільки продовжував працювати, надіявся на те, що з часом вони помиряться із дружиною і будуть проживати разом. З 2020 року через епідемію соvid втратив роботу у Сибіру, тому почав їздити на заробітки до Польщі, останній раз їздив з травня по грудень 2021 року. Коли був у Польщі, підтримував зв`язок з дружиною, цікавився дитиною, спілкуватися засобами телефонного зв`язку із дружиною та донькою. У жовтні 2021 року позивач забрала дитину до м. Києва, оскільки вона там проходила інтернатуру. Коли у грудні 2021 року відповідач приїхав на територію України, то він один день був у своїх батьків, а надалі поїхав до дружини та доньки у м. Київ. З 22.12.2021 він разом з позивачем та спільною донькою проживали у м. Києві, проводив час з донькою, поки позивач була на практиці, також проводили час всі спільно. Новий 2022 рік вони всі разом зустріли у м. Києві. Однак на різдвяні свята позивач вирішила разом з дитиною поїхати до своєї матері, оскільки з Чехії мала приїхати її тітка, і позивач хотіла її побачити. Він просив дружину, щоб вони спільно відсвяткували свята у м. Києві, однак позивач наполягла на поїздці в смт. Бориню. На Святвечір та Різдво позивач була разом з дитиною у будинку її матері, а він через неприязні стосунки з тещею, був на різдвяні свята у своїх батьків. Після свята позивач повідомила відповідачу, що вона має намір повертатися у м. Київ, а дитину залишити у тещі, яка хотіла, щоб дитина деякий час пожила у неї. Він попросив дружину, щоб вони утрьох поїхали у гості на кілька днів до його брата у с. Лавочне Стрийського району Львівської області, однак позивач їхати разом з ним не захотіла, і дитини йому взяти з собою не дозволила. Після його повернення від брата, позивач разом з ним поїхали до м. Києва. У зв`язку з тим, що в ЗМІ була інформація, що може початися війна, вони разом вирішили поїхати з донькою до Польщі, у зв`язку з чим подали документи до консульства Республіки Польща для виготовлення трьох віз. Оскільки візи виготовлялися протягом місяця, він працевлаштувався у супермаркет АТБ у м. Києві, де і працював, а позивач продовжувала проходити інтернатуру, проживали разом. 20.02.2022 позивач повідомила його, що їде до смт. Бориня, Самбірського району Львівської області, оскільки чула інформацію, що за декілька днів розпочнеться війна, залишила його у м. Києві самого, а він, доки не почалася війна, очікував на відкриття віз. Ще коли проживали разом у м. Києві, між ними відбувалися сварки, оскільки він не погоджувався з рішенням позивача залишити доньку у тещі, так, як після повернення з Республіки Польща, планував, що вони утрьох житимуть разом, і він зможе проживати з дитиною, а виявилося, що він разом з донькою проживати вдвох не може ні у тещі, ні у своїх батьків, оскільки теща категорично була проти цього, а проживати утрьох з дружиною і донькою не може, бо теща вирішила, щоб дитина жила з нею, а дружина її слухала. Коли почалася війна, повернувся до батьківської хати у с. Штуковець, Самбірський район, Львівська область, візу для нього, дружини та доньки так і не встигли виготовити. Коли почав знову проживати у батьківському будинку, то приходив до дружини та доньки тоді, коли тещі не було вдома, також кожного дня говорив з дружиною та донькою по телефону. На початку березня одного дня подзвонив дружині, оскільки хотів побачитися з дитиною, однак дружина не відповіла, а в подальшому повідомила, що не мала часу говорити, а донька сказала, що вони з позивачем гуляли, ходили у гості до сусідки. В цей день він останній раз говорив з донькою, коли вона була на території України. Через декілька днів дізнався від чужих людей, що дружина з донькою виїхали за межі України. Був в розпачі через поведінку дружини, а також через те, що почалася війна, однак намагався не втратити контакт з дружиною та донькою. 26.04.2022 добровільно був мобілізований на службу в ЗСУ. Під час проходження служби намагався підтримувати зв`язок з дружиною та донькою, надсилав їм кошти. Позивач інколи давала можливість спілкуватися засобами телефонного зв`язку з донькою, але щоразу рідше, казала, що дитина в дитсадку, спить, або називала інші причини, через які дитина не може поговорити з ним. Він проходив службу в ЗСУ до лютого 2023 року, а після звільнення із служби повернувся до с. Штуковець, де проживав разом із своїми батьками, ніде не працював, оскільки не міг знайти роботу. У 2023 році йому прийшов лист із суду, з якого дізнався, що позивач подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Тоді ж позивач на деякий час заблокувала телефон, і він втратив можливість спілкуватися з донькою. В подальшому, коли він зміг подзвонити до дружини, вона повідомила йому, щоб він надсилав кошти для доньки, інакше не буде з нею спілкуватися. Надсилав кошти у тих межах, у яких мав змогу. В подальшому у лютому 2024 року позивач повідомила, що він повинен сплачувати щомісячно хоча б по 5000 гривень, або подарувати доньці квартиру у м. Винники, яку він у 2021 році купив за зароблені на заробітках кошти. Коли він повідомив дружину, що безробітній, відтак таких коштів не має, надіслав 2000 грн, а квартиру сказав, що подарує тільки з умовою, що позивач не матиме права її продавати до повноліття доньки, позивач відмовилася давати можливість спілкуватися йому з донькою. З того часу він з донькою не спілкувався, на даний час заблокований, і зателефонувати до позивача не може, що унеможливлює його спілкування з донькою та будь-яку участь у її вихованні. В подальшому дізнався, що позивач з донькою приїжджали у 2024 році до її матері у смт. Бориня, однак йому про це колишня дружина не повідомляла. Якби знав, що донька приїхала на територію України, то він б з нею обов`язково побачився. У січні 2025 року позивачак подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, а також подала до Личаківського районного суду м. Львова позовну заяву про поділ квартири у м. Винники. Станом на сьогодні у нього заборгованості за аліментами немає. Вважає, що даний позов є безпідставним, з таких підстав: він не залишав сім`ю, а саме - позивач унеможливила їхнє спільне проживання як подружжя, оскільки слухала свою матір, яка втручалася у їхнє подружнє життя, а в подальшому виїхала з донькою за межі території України; він намагався брати участь у вихованні доньки, спілкуватися та бачитися з нею, однак це неможливо у зв`язку із тим, що донька разом з позивачем проживають за межами території України, а можливість спілікування засобами електронного зв`язку позивач обмежила; він не відмовлявся надавати допомогу доньці, однак не має змоги цього робити у тих розмірах, які йому повідомляла позивач, станом на сьогодні заборгованості за аліментами не має; він бажає бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні, проводити разом відпочинок, натомість це неможливо, оскільки дитина відсутня на території України, а коли донька разом з позивачем приїжджала на територію України, позивач про це не повідомляла його; громадський спокій він не порушував, до відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, а відомості, вказані у позовній заяві вважає неправдою; він не ухилявся і не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, натомість позивач поставила можливість для нього бути у житті доньки від розміру перераховуваних ним коштів та від його поведінки щодо квартири; жодних доказів факту його ухилення від виконання батьківських обов`язків немає; відомості, зазначені у позовній заяві, що він ніби-то «часто зловживає» алкогольними напоями не відповідають дійсності; факт притягнення його до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння не свідчить про те, що він є хронічним алкоголіком в розумінні ст. 164 СК України, оскільки він не перебуває на обліку у нарколога та позитивно характеризується за місцем проживання, тим більше з часу постановлення судового рішення вже пройшло майже два роки; до адміністративної відповідальності за правопорушення щодо сім`ї чи дітей він не притягувався. Вважає безпідставною позовну вимогу щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки позивач не довела, що його поведінка щодо дитини зумовлена саме його небажанням брати участь у вихованні доньки, тому відсутній факт саме ухилення від виконання ним своїх обов`язків. Також вважає, що позивач не довела, що його поведінка щодо дитини не може змінитися, і що до нього слід застосовувати саме крайній засіб, яким є позбавлення його батьківських прав. Позивач повинна розуміти, що їхня дитина є їхньою спільною дитиною, і тому усі питання щодо виховання дитини повинні вирішуватися ними спільно, і позивач не вправі забороняти чи обмежувати його спілкування з донькою, брати участь у її вихованні, не ставити можливість для батька бути у житті доньки від розмірів отримуваних від нього коштів. Заперечив про позбавлення його батьківських прав щодо його доньки, [PERSON] , [INFO] , у зв'язку із безпідставністю. Відповідь на відзив. 29.04.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Білик Р.О. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача адвокат Білик Р.О. просила відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про позбавлення батьківських прав до уваги не приймати, позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 25.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 04.03.2025 на виконання вимог ухвали Турківського районного суду Львівської області від 25.02.2025 представник позивача адвокат Білик Р.О. подала через систему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків заяви, в якій фактично зазначила обґрунтування щодо усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 05.03.2025 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 19.03.2025 о 14:30 год. 07.03.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О. скерувала клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача адвокат Білик Р.О. просила суд про витребування у Органу опіки і піклування Боринської селищної ради висновок про доцільність позбавлення батківських прав [PERSON] , оскільки самостійно отримати такий висновок не може; на її звернення їй усно повідомлено, що такий висновок про доцільність батьківських прав орган опіки і піклування надасть під час розгляду судової справи. Підготовче засідання у справі проводилось та відкладалося з певних причин 19.03.2025, 09.04.2025, 05.05.2025, 13.05.2025, 28.05.2025, 19.06.2025, 09.07.2025 та 07.08.2025. 09.04.2025 представник відповідача [PERSON] адвоката Миньо М.М. подав відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав. 29.04.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О. скерувала відповідь на відзив. 12.05.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О. подала клопотання про залучення до участі у справі як третю особу - Орган опіки і піклування Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 13.05.2025 клопатання представника позивача [PERSON] адвоката Білик Р.О. задоволено, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, продовжено строк підготовчого провадження в справі на 30 днів. 19.06.2025 із Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області як органу опіки та піклування надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 07.08.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 26.08.2025 о 14:00 год. Судове засідання у справі проводилось 26.08.2025, 03.09.2025 та 18.09.2025, 18.09.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 30.09.2025. У судовому засіданні позивач [PERSON] , яка брали участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і вказала, що дитині не потрібний батько на папері, оскільки він не бере участі у вихованні доньки, не знає в який клас ходить його дитина, він впродовж 3-ох років не цікавився дитиною. Вказала, що відповідач завжди цікавився своєю родиною, приходив коли захотів, побавився і пішов, не брав регулярної участі у вихованні дитини, бувало, що приходив на підпитку і з`ясовував відносини. Відповідач знав, що вона разом з дитиною планувала їхати за межі України, але перед поїздкою позвонив з претензіями, обзивав нецензурними словами, потім не дзвонив і заблокував її номер телефону, тому вона не повідомила його, що з донькою виїжджає за кордон. Тривалий час не цікавився їхнім життям, потім вийшов на зв`язок і переказав їй 16000 грн. Вказала, що зараз з дитиною перебуває у Республіції Чехії і сама забезпечує дитину, дитина про батька не питає, не згадує, вона неодноразово пояснювала відповідачу, що дитина не іграшка, вважає що відповідач не виправиться, тому просила задовольнити позов. Також на запитання преставника відповідача з якою метою подала позов, відповідач вказала, що у січні 2025 році приїжджала, щоб зареєструвати місце проживання дитини, однак не могла вийти на зв`язок з відповідачем, щоб він надав згоду, і це її обурило і спонукало звернутися до суду із цим позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О., яка брала участь у судових засідання в режимі відеоконференції, позов підтримала з підстав та доводів, викладених у позовні заяві. Додатково зазначила, що відповідач не вчиняв і не вчиняє заходів для того, щоб виконувати свій батьківський обов`язок, вже кілька місяців він перебує у Республіка Чехія, там де знаходиться позивач і його дитина, однак жодних дій не вчинив, щоб побачити дитину, сплачує аліменти лише у розмірі, який вказаний у судовому наказі, приховує свій офоційний дохід, щоб не забезпечувати дитину належним чином, вважає що є достаньо підстав, які підтверджують що відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Відповідач [PERSON] , який брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, просив у задоволенні таких відмовити. Суду пояснив, що при народженні дитини він доглядав дитину, оскільки позивач в той час навчалася у м. Львові, постійно займався вихованням дитини і проживали разом до того моменту, коли його попросили піти з дому батьків позивачки. Завжди працював, заробляв і завжди кошти пересилав дружині, він завжди забезпечував сім`ю. Дитину він любить і ніколи не ставив під сумнів що це може бути не його дитина. Колишня дружина виїхала за кордон і не дає спілкуватися з дитиною, періодично блокує його номер телефону. Він прагне бачитись з дитиною і брати активну участь у її вихованні, зараз перебуває у Республіка Чехія, де працює і має можливість забезпечити дитину усім. Суду пояснив, що у їхню сім`ю часто вмішувалась мати позивачки, не давала їм спільно проживати, вони думали орендувати житло і жити окремо, але дійшли згоди зачекати, поки він заробить більше грошей і придбають власне житло. Про те, що позивач з донькою приїжджали у січні 2025 року і хотіли зареєструвати місце проживання дитини йому нічого не відомо, позивач окрім свого бажання зареєстувати нічого не вчиняла, не повідомила його про це, він би і не заперечив, вони проживають недалеко один від одного, позивач не приходила і навіть нікого не повідомила про своє бажання. Представник відповідача [PERSON] адвокат Миньо М.М. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав та доводів, що наведені у відзиві на позовну заяву. При цьому вказав, що відповідач з народження дитини займався її вихованням, завжди цікавився і цікавиться своєю дитиною, не створив іншої сім`ї і не має інших дітей. Позивач сама приховує мсце проживання і навчання дитини у Чехії, навіть у Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не надала своєї фактичної адреси, в позовній заяві теж вказала адресу місця реєстрації. Між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, однак це може бути причиною маніпулювання дитиною й позбавлення батька батьківських прав, як зазнчив відповідач він прагне займатися вихованням своєї дитини і готовий змінити свою поведінку. Позивач не надала будь-яких доказі умисного ухилинення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, лише стверджує, що дитині не потрібний батько. Висновок Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не може бути належним доказом у справі, оскільки сформований лише зі слів позивача і наданою нею перепискою, немає акту обстеження умов проживання дитини, ні висновку психолога. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, Орган опіки і піклування Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області в особі виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і вказала, що батько не бере активної участі у вихованні дитини, після розірвання шлюбу, зі слів матері, він відмовився надавати дитині матеріальну допомогу, не цікавиться життям доньки, не звертався у відповідні органит що матір дитини чинить першкоди у спілкуванні з дитиною, тобто не вчиняє дії, які підтверджують йлшл бажання виконувати батьківські обов`язки. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. В шлюбі у сторін народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , вид. 17.10.2017 Виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області, її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки № 51/02-27, виданої 23.01.2025 [PERSON] , [INFO] , селищним головою Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, Михайлом Шкітак , про те, що вона зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживає дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Турківського районного суду Львівської області у справі №458/320/23 від 05.06.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії довідки, виданої 26.03.2025 лікарем -психіатром-наркологом КНП «Турківська ЦМЛ » Калька М.В. , про те, що [PERSON] , [INFO] , житель с.Штуковець Самбірського району Львівської області, на спостереженні в психіатричному та наркологічного кабінетах не перебуває. Згідно з копією характеристики № 288 від 20.03.2025, виданої старостою старостинського округу №10 виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області В.М.Буштин, [PERSON] , [INFO] , розлучений, житель с. Штуковець Самбірського району Львівської області, за період проживання на території населеного пункту характеризується з позитивної сторони. Ввічливий, дисциплінований, працьовитий. Користується повагою серед ровесників та односельчан. Завжди допомагає старшим та немічним, є в усьому прикладом для своїх односельчан. До старости старостинського округу №10 Боринської селищної ради ніяких скарг з негативної сторони на громадянина [PERSON] не надходило. Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах від 08.04.2025 № 6311/19.29-33 ВП № [NUMBER], начальника Турківського відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Віктора Максимовича , боржником є: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ; стягувачем є: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] . Виконавче провадження відкрите 27.02.2025 на підставі судового наказу № 458/122/25 2-н/458/3/2025, виданого Турківським районним судом Львівської області 31.01.2025 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви 27.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.04.2025 - відсутня. З представлених скріншот - знімків екрану телефона вбачається, що відповідач [PERSON] періодично здійснює перерахунок коштів, зокрема 27.03.2024, 09.05.2024 , 04.11.2022, 23.12.2023, 01.03.2024, 10.12.2022 та 25.01.2024 позивачу [PERSON] , а 11.03.2025 перерахував кошти у Турківський ВДВС у Самбірському районі Львівської області ЗМУ МЮ. З фотознімків наданих відповідачем [PERSON] вбачається, що він проводив спільно час із своєю дочкою та колишньою дружиною. Гуляв разом з дочкою, відпочивав, відзначали всі разом День народження дочки та святкували свята. Службою у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, врахувавши всі обставини, сформовано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 46 від 11.06.2025 затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що коли планували одружуватися позивачці було відомо, що відповідач працює вахтовим методом на буровій у Сибірі 45 днів на роботі і 45 днів вдома, після одруження мали проживати у батьків відповідача, проте їй сказали відділятися у побуті, вона зрозуміла, що у її батьків буде легше, тому перейшли жити до батьків позивача. Саме конфлікти з батьками позивачки, які переходили у конфлікти між подружжям стали причиною того, що відповідача попросили залишити будинок, де він проживав зі своєю сім`єю. Відповідач, підтримуючи сімейні відносити їздив на роботу за межі України, щоб придбати власне житло, яке придбав у 2021 році. Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до змісту ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право не рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9, ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно з ч.ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України»). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 455/307/22( провадження № 61-16965св23_; від 20.03.2024 у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24); від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц (провадження № 61-7070ск24), від 24.10.2024 у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 в справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22); від 19.02.2024 в справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23); від 21.02.2024 в справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26.07.2021 у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23;) від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). У постанові Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 заначено, що у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Досліджуючи висновок служби у справах дітей, затверджений рішенням виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 46 від 11.06.2025 суд встановив, що такий висновок сформований на підставі пояснень позивача та відповідача. Разом з тим, винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 в справі № 523/19706/19. Наданий висновок служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його дочки [PERSON] у сукупності з іншими доказами, належно необґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція висвітлена від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише з урахуванням фактичних обставин конкретної справи й доказування, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У розглядуваній справі позивач покликається на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться донькою, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що, на її думку, є достатньою підставою для позбавлення батька батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Суд зазначає, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З`ясувавши, що тимчасова обмежена участь батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не пов`язана з винними та свідомими діями відповідача, спрямованими на фізичне дистанціювання та емоційне відсторонення від дитини, а обумовлена наявністю конфліктних відносин між сторонами та, як наслідок, перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Суд також урахував, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у вихованні доньки, який не може бути повною мірою реалізований унаслідок створенням матір`ю дитини перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2025 у справі № 404/2456/21. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20)), від 25.02.2025 у справ № 562/635/24 Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Врахувавши те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, висновок служби у справах дітей має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Позивач не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки, що могли б бути підставою для позбавлення його батьківських прав, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджує факту неналежного виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, у контексті конкретних обставин цієї справи суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Щодо судових витрат. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed