Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

08.05.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із позовом до Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа Відділ неадання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття заборони на нерухоме майно, в якому просить суд скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо типу обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6494766; зареєстровано: 31.01.2008 11:01:19 за № 6494766 реєстратором: Оратівська державна нотаріальна контора, 22600, Вінницька обл., Вінницький р., сщ.Оратів, вул.Героїв Майдану, буд.107 (04330) 2-15-43; підстава обтяження: відсутній, б/н, 31.01.2008, Невказано, Оратовское хлебоприемное предприятие 07.06.1983; об`єкт обтяження: невизначене майно, відсутній; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; додаткові дані: архівна заборона-архівний запис № 14 від 07.06.1983 року; заявник: Оратівська державна нотаріальна контора. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що їй на праві влсності належе нерухоме майно, яким вона має намір розпорядитися. Однак, під час підготовки документів встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, міститься обтяження, а саме арешт нерухомого майна, а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 12.05.2025 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.06.2025 року, змінено первісного відповідача Оратівську державну нотаріальну контору Вінницької області, на належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Орантівське хлібоприймальне підприємство». На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.08.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач та третя особа в судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, чим розпорядились своїм процесуальним правом на власний розсуд, усвідомлюючи про наслідки вчинення даної процесуальної дії. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України, та\~відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача, що не може розцінюватись, як порушення його прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. Згідно частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в частині першій статті 280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею нерухомого майна: земельної ділянки площею 1,5495 гектара у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область, Калинівський район, Писарівська сільська рада, цільовим призначенням якої є «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер 0521686500:03:000:0225 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ННР 463100, посвідчене 06.12.2018 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим № 4079); земельної ділянки площею 0,1801 гектара у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 0521686501:01:001:0126 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НСВ 046832, посвідчене 20.09.2022 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим № 1541); земельної ділянки площею 0,1482 гектара у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 0521686501:01:001:0127 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НСВ 046833, посвідчене 20.09.2022 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим № 1544); житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НСЕ 327802, посвідчене 05.10.2022 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим № 1730); земельної ділянки площею 0,1659 гектара у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 0521686501:01:001:0125 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НСЕ 327803, посвідчене 05.10.2022 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим № 1733), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме міно та Реєстру прав власності на нерухоме мійно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2025 року № 411292679, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.01.2022 року № 293809871. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме міно та Реєстру прав власності на нерухоме мійно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2025 року № 411292679, в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис за типом обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 6494766; зареєстровано: 31.01.2008 11:01:19 за № 6494766 реєстратором: Оратівська державна нотаріальна контора, 22600, Вінницька обл., Вінницький р., сщ.Оратів, вул.Героїв Майдану, буд.107 (04330) 2-15-43; підстава обтяження: відсутній, б/н, 31.01.2008, Невказано, Оратовское хлебоприемное предприятие 07.06.1983; об`єкт обтяження: невизначене майно, відсутній; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; додаткові дані: архівна заборона-архівний запис № 14 від 07.06.1983 року; заявник: Оратівська державна нотаріальна контора. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. За статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу за відсутності правових підстав для її продовження, порушує право позивача на вільне користування майном, зокрема, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб. Вимога позивача, що ґрунтується на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні частини 4 статті 263 ЦПК України). Судом під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження арешту майна, а тому позовна заява підлягає задоволенню. За приписами частин першої-третьої, п`ятої\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved