Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася із позовом, в якому після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 33524, 84 грн., індексацію аліментів за період з 01.10.2021 по 31.12.2022 у сумі 2363, 96 грн., за період з 01.01.2024 по 28.02.20025 в сумі 1120 грн., додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 18672, 85 грн., збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2021 у цивільній справі №464/6821/21 на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 6000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2021 у цивільній справі №464/6821/21 на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 6000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову покликається на те, що 12 серпня 2017 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Сихівському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 370 від 12 серпня 2017 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.12.2021 року справа № 444/2851/21 - шлюб розірвано. Рішенням Сихівського районного суд м.Львова від 26.11.2021 року у справі 464/6821/21 постановлено стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 4000 грн. на кожну дитину, визначено, що розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Не дивлячись на примусове виконання вищезгадане рішення суду, аліменти відповідач сплачував нерегулярно і не в повній сумі. Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах від 12.03.2025 року відповідач в період з вересня 2021 року по грудень 2022 року допустив заборгованість по аліментах за 16 (шістнадцять) місяців у сумі 128 000грн. За період з грудня 2023 року по червень 2024 року включно відповідач допустив заборгованість по аліментах за 7 (сім ) місяців у сумі 56 000 грн. За період з 01.08.2024 року по 31.03.2025 року (включно) в наслідок сплати в неповному обсязі - в сумі 21 000 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 02 .09.2025 року заборгованість по аліментах на даний час становить 33524, 84грн. Разом сума пені за період з вересня 2021 року по грудень 2022 року становить : 38 960 грн. (заборгованість по аліментах у період з вересня 2021 по грудень 2022 року(включно) становить суму - 128 000 грн.) Разом сума пені за період з грудня 2023 року по червень 2024 року становить : 26 640 грн . (заборгованість по аліментах з грудня 2023 року по червень 2024 становить суму - 56000 грн.) Разом сума пені за період з серпня 2024 року по березень 2025 року становить : 6 410 грн .00 коп. Загальна сума пені за вищенаведені періоди становить 38960 грн.+26640+6410 =72010 грн. Крім наведеного державним виконавцем всупереч постановленому рішенню суду про стягнення аліментів від 26.11.2021 року та приписам Закону України «Про виконавче провадження» не було здійснено індексацію нарахованих аліментів. Тривалий час матері приходилося самотужки утримувати двох малолітніх дітей, що завдало значної шкоди її інтересам на інтересам її малолітніх дітей. Сім`я жила на межі бідності, потреби дітей не могли бути задоволені у повному обсязі. Таке безвідповідальне ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей вказує на винну поведінку останнього. Відповідач абсолютно втратив інтерес до своїх доньки та сина, не проявляє жодної зацікавленості до їх потреб та існування в цілому, жодним чином не надає позивачці ніякої допомоги у вихованні, оздоровленні лікуванні чи розвитку здібностей дітей. На даний час відповідачкою понесені додаткові витрати на лікування дитини. Додаткові витрати виникли в зв`язку з необхідністю лікування дитини в стоматолога та застосуванням загальної анестезії. Понесені додаткові витрати підтверджуються чеками, з яких на лікування зубів витрачено суму 35140 грн. (чек № 90146 від 01.02.2025 р. на суму 2200,00 грн., чек № 106462 від 04.03.2025 р. на суму 32940,00 грн.,), на аналізи перед лікуванням зубів під загальною анестезією витрачено суму 1075грн. (чек від 18.02.2025 р. на суму 500 грн., чек від 20.02.205 р. на суму 170,00 грн. чек від 20.02.2025 р. на суму 405 грн.), на лікування після проведених стоматологом процедур - суму 1130,69 грн. (чек від 04.03.2025 р. на суму 233,00 грн.,чек на суму 302 ,79 грн., чек № 123899 від 17.03.2025 р. на суму 118,19 грн., чек № 132842 від 13.03.2025 р. на суму 186 грн., чек від 14.03.2025 р. на суму 290 ,70 грн. ) Отже загальна сума понесених позивачкою додаткових витрат на лікування дитини становить суму 37345,69 грн., відповідно половина від даної суму, що підлягає стягненню з відповідача становить 37345,69грн. : 2 = 18 672,85 грн. Добровільно відшкодувати понесені витрати відповідач відмовляється. Просила позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.05.2025 року адвокат позивача Колодій Ю.Ю. подала до суду заяву про долучення доказів та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.05.2025 року клопотання про витребування задоволено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.06.2025 року повторно витребувано докази за клопотанням представника позивача. У судове засідання 30.09.2025 року позивач та її представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання 30.09.2025 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 26.08.2025 року позовні вимоги заперечив. У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, позивач та відповідач, перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.08.2017, який розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.12.2021. Також, судом встановлено, що у шлюбі у позивача та відповідачки народилось двоє неповнолітніх дітей донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.04.2018, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.2019. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26 листопада 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, починаючи з 23.09.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та судом на підставі даного рішення було видано виконавчий лист. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №69366006 станом на 02.09.2025 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей становить 33524 грн. 84 коп. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За загальними положеннями цивільного законодавства неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання (ст.549 Цивільного кодексу України). Завдання неустойки сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку. Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від виконання обов`язку, у даному випадку - сплати аліментів. У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зроблено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частинипершоїстатті196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разівиникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. При цьому, положення Сімейного кодексу Українине визначають випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто, у даному випадку відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день її прострочення, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Враховуючи неналежне виконання відповідачем з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів своїх зобов`язань, обставини виникнення заборгованості, часткове погашення такої, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 33 524,84 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача індексації аліментів суд приходить до наступного. Суд звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Суд враховує, що Верховний суд України в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-113цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі частини другої статті 184 Сімейного кодексу України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено можливість визначення розмірі аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка є відповідною (фіксованою) сумою коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Суд враховує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2021 року вирішено стягувати із відповідача аліменти на дітей у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, починаючи з 23.09.2021 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А відтак, індексація аліментів повинна бути здійснена від суми 4000,00 грн. за період з 01.10.2021 по 31.12.2022 в сумі 2362, 96 грн., за період 01.01.2024 року по 28.02.2025 в сумі 1120 грн., оскільки такий не було проведено державним виконавцем, що підтверджується представленими розрахунками заборгованості по аліментах, які знаходяться в матеріалах справи. Судом перевірено розрахунок розміру індексації по аліментах, який представлений стороною позивача. Позивачем правильно визначено період, за який необхідно проводити індексацію по аліментах, виходячи з розміру аліментів 4000,00 грн., правильно встановлено коефіціенти індексації, розмір прожиткового мінімуму у конкретних місяцях. Суд бере до уваги і те, що відповідачем не подано на адресу суду жодних заперечень щодо розрахунку індексації по аліментах, що свідчить про те, що представлений стороною позивача розрахунок не оспорюється. Суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача індексації по аліментах, які визначені в твердій грошовій сумі, за період з 01.10.2021 р. по 31.12.2022 р. в сумі 2 362,96 грн., за період 01.01.2024 року по 28.02.2025 р. в сумі 1 120 грн. Як наслідок суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині обгрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 185 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Системний аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Якщо розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, то слід звертатися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину. Для задоволення даної категорії спорів особливо важливим є те, щоб сторона надала беззаперечні докази на підтвердження додаткових витрат. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини - долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини. Додаткові витрати на дитину стягуються одноразово або періодично. Як разовий платіж стягуються понесені витрати на лікування та розвиток здібностей дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підтвердження витрат, пов`язаних з додатковими витратами на дитину [PERSON] , [INFO] представником позивача долучено до матеріалів справи чеки за лікування дитини у стоматолога у розмірі 35140 грн., аналізи перед лікуванням під загальною анастазією у сумі 1075 грн., на лікування після проведених стоматологічних прослуг у сумі 1130, 69 грн., а разом 37345, 69 грн. Таким чином, позивачем доведено наявність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, пов`язаних із лікуванням зубів, проведення обстежень, тому враховуючи рівність обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, понесена позивачем половина додаткових витрат підлягає відшкодуванню відповідачем. Відтак, сума додаткових витрат на дитину понесених на обстеження, лікування та придбання ліків для дитини, яка підлягає відшкодуванню відповідачем становить 18672, 85 грн (37345, 69 : 2 =18672, 85 грн.). Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дітей. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із зазначеним позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка покликається на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів є таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є недостатнім для утримання дітей. У позивачки на утриманні є ще одна дитина [PERSON] , [INFO] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настаннякількох підстав для зміни розміру аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік`з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 грн., дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3 196 грн. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно довідки про доходи командира військової частини [NUMBER] №6480 від 11.08.2025 року загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.08.2022 по 30.11.2023 року становить 1085695, 16 грн (а.с.197 Т.1) Як вбачається із довідки про грошове забезпечення [PERSON] , такий працює у Військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] ) на посаді робітник підсобний з 09.11.2023 року та отримує відповідне грошове забезпечення (а.с.198 Т.1). У вказаній довідці зазначене грошове забезпечення за період з листопада 2023 по липень 2025 року. Згідно долучених до матеріалів справи документів (а.с.189-194, 228-234 Т.1) відповідач перебував на лікуванні, у нього наявні певні захворювання, отримав поранення під час виконання військових обов`язків. Враховуючи наведене вище, при визначенні в новому розмірі аліментів, суд враховує законодавчо визначені положення закону, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, відсутність підстав для звільнення останнього від утримання дітей, стан здоров`я дітей та платника аліментів. Наявність таких обставин не звільняє від обов`язку батьків рівною мірою утримувати дитину, а відтак суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у новому розмірі, а саме в розмірі 5000 грн щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання цього рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття, що буде необхідним розміром із врахуванням обставин справи та норм чинного законодавства. Витрати на правову допомогу та судовий збір. Відповідно до положень ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ч.1 ст.137 Цивільного процесуальногокодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зокрема, ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що правнича допомога позивачу [PERSON] , надавалась адвокатом Колодій Ю.Ю. на підставі договору про надання правничої допомоги від 27.03.2025 року. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачу, представник позивача надала договір про надання правової допомоги від 27.03.2025, акт прийому - передачі наданих правових послуг від 27.03.2025 року, платіжну інструкцію від 22.05.2025 року, Таким чином, зважаючи на категорію справи, обсяги виконаної роботи, а також враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., який буде справедливим та пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 06.10.2025. На підставі ст.180,196,Сімейного кодексуУкраїни та

Outcome: approved