Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження філії: 84302, Донецька область, Краматорський район, місто Краматорськ, вул. Сіверська, буд. 54, код ЄДРПОУ: 093347002) звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровськоїобласті з позовною заявою до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) про звернення стягнення на заставне майно. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено про те, що 29.09.2021 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) № 0271-430, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 400932,00 грн. на 84 місяців зі сплатою 8,99 відсотків річних за користування кредитом з остаточним поверненням кредиту не пізніше 28.09.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави майна № 0271-430-1. Предметом застави є транспортний засіб марки «SKODA», комерційний опис SCALA, рік випуску 2021, державний реєстраційний номер транспортного засобу [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортоного засобу [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 1598. Предмет застави належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № Т-210422-1 від 23.09.2021 року. Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав кошти, передбачені договором. У зв`язку з тим, що відповідач не дотрималася умов кредитного договору, то позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації предмета застави на прилюдних торгах, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу було передано у провадження судді Краснокутської Н.С. 10.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про відкриття провадження у цивільній справі № 175/4894/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно та цією ж ухвалою справу було призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 22.07.2025 року, об 14:20. 09.07.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 22.07.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про залучення у цивільну справу № 175/4894/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою суду від 04.09.2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача надала письмові пояснення, підтримала позовну заяву, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Третя особа та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою його місця проживання, у відповідності до ч. 10\~ст.\~187\~ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Суд, відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази приходить до такого висновку. 29.09.2021 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) № 0271-430, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 400932,00 грн. на 84 місяців зі сплатою 8,99 відсотків річних за користування кредитом з остаточним поверненням кредиту не пізніше 28.09.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави майна № 0271-430-1. Предметом застави є транспортний засіб марки «SKODA», комерційний опис SCALA, рік випуску 2021, державний реєстраційний номер транспортного засобу [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортоного засобу [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 1598. Предмет застави належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № Т-210422-1 від 23.09.2021 року. Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав кошти, передбачені договором. Відповідно до п.п. 4.1.6 договору застави майна № 0271-430-1 від 29.09.2021 року, у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем зобов`язання за кредитним договором та/ або інших обов`язків за цим Договором, а також в інших випадках, передбачених цим договором, законодавством, кредитним договором звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Станом на 08.08.2024 року за відповідачем наявна заборгованість, яка складає 452067 грн 06 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 377051 грн 99 коп.; сума заборгованості за відсотками 75015 грн 07 коп. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~628\~ЦК України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.572\~ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.19\~Закону України«Про\~заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 20\~Закону України«Про\~заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Отже, право на звернення стягнення на предмет обтяження виникає у заставодержателя у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою. За ст. 28\~Закону України\~«Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 590\~ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 24\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 23, ст.ст. 24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Як встановлено з матеріалів справи, повідомленням №55/5.3-02/59859/2024 від 20.05.2024 року відповідача було повідомлено про порушення забезпечених заставою зобов`язань. З урахуванням вищенаведеного, заявлені вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки у заставодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ч. 2 ст.\~25\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтуваною та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 6781,01 грн.

Outcome: approved