Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з останнього на свою користь 400 000 грн. моральну шкоду. В обґрунтування позову вказує на те, що 21.10.2023 о 06 год. 30 хв. у ДТП за участю автомобіля, яки м керував відповідач, загинула його матір [PERSON] . З приводу такого було порушено кримінальне провадження №12023090000000621, яке постановою старшого слідчого від 29.02.2024 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок смерті матері , позивач як син зазнав моральних страждань, що будуть переслідувати його тривалий час і ніколи не закінчаться. 05.05.2025 справа надійшла до Івано-Франківського міського суду та за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана головуючій Кіндратишин Л.Р.. 07.05.2025- відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. 17.06.2025 - від представника відповідача - адвоката Дворського В.М. надійшов відзив на позов. У позові просив відмовити. В обґрунтування зазначено, що жодними доказами не підтверджено про будь-який стан ( моральний) здоров`я позивача. Разом з тим, позивач не повідомив про компенсацію відповідачем 24.10.2023 витрат на поховання в сумі 20 000 грн., що підтверджується розпискою. Також не повідомив про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК « Універсальна», якою 22.03.2024 було виплачено моральну шкоду в сумі 40 000 грн., виплата на поховання в розмірі 15 134 грн., а також 18.12.2024 згідно рішення Тисменицького районного суду від 01.11.2024 була здійснена доплата моральної шкоди 40 000 грн. на користь [PERSON] , [PERSON] . Отже, вважає, що позивач отримував як мінімум двічі виплати компенсації на поховання : і від відповідача, і від страхової компанії, що очевидно, свідчить про його недобросовісність. Відповідач розуміє позивача, щиро співчуває йому, однак заявлений позов не визнає. Відповідач не порушував правил дорожнього руху. В діях відповідача відсутня як вина, так і умисел, і необережність. При роз`їзді із зустрічним мікроавтобусом, мати позивача із-за задньої частини мікроавтобуса вибігла на проїзну частину дороги, внаслідок чого стався трагічний випадок. ДТП сталась в темну пору доби, потерпіла перебувала у темному одязі, також перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Відповідачу повідомлення про підозру не вручали, кримінальне провадження було закрито. Разом з тим, відповідач є пенсіонером, розмір його щомісячної пенсії становить 6 018 грн. будь-яких інших доходів немає. Проживає разом зі своєю дружиною, яка хворіє, має проблеми зі суглобами. Відповідач також хворіє, про що свідчить медична виписка. Сім`я відповідача, несе значні витрати на комунальні послуги. 26.06.2025- ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Говзан М.М. у вступному слові позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позові. Позов просив задоволити. Представник відповідача - адвокат Дворський В.М. у позові просив відмовити, зокрема зазначив підстави, що викладені у відзиві. Судом відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 09.10.2025 на 16 год. 30 хв. Вислухавши вступне слово сторін, суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно з постановою від 29.02.2024 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Івонюка В. М. закрито кримінальне провадження № 12023090000000612 в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до такої постанови встановлено, що 21.10.2023 близько 06 год 30 хв у темну пору доби [PERSON] керуючи автомобілем марки «Ford C-Max» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Надвірнянська в с. Черніїв Івано-Франківського району Івано-Франківської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. У ході досудового розслідування встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не могла реально оцінювати дорожню обстановку, проявила неуважність, у темну пору доби не виділила себе для своєчасного її виявлення іншими учасниками дорожнього руху, вийшла на проїзну частину дороги із-за задньої частини зустрічного автомобіля, який обмежував видимість водію [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, та перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу. При цьому [PERSON] порушила вимоги п. 4.7, 4.14 а ПДР України. У діях водія автомобіля «Ford C-Max» [PERSON] не вбачається порушень ПДР, які б прямо перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, оскільки останній керував автомобілем у тверезому стані, рухався автомобілем по своїй правій смузі з увімкненим світлом фар без перевищення допустимої швидкості руху та був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода з моменту настання небезпеки для руху, а відтак у його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається згідно із свідоцтва про народження позивач [PERSON] є сином [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Ford C-Max» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована ПРАТ «СК «Універсальна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-216696693 від 07.09.2023. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіянню життю і здоров`ю становить 320 000 грн., за шкоду заподіяну майну 160 000грн. На підставі страхових актів ПРАТ «СК «Універсальна» 22.03.2024 перерахувало на рахунки страхове відшкодування, а саме: для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн та витрати на поховання в сумі 15134 грн, для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2024, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 07.12.2024 у справі №352/1377/24, позов [PERSON] , [PERSON] , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна», на користь [PERSON] , 20100 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, 4576 грн 81 коп. пені, 494грн 35 коп. трьох відсотків річних, 1166 грн. 27 коп. інфляційних втрат, а всього 26337 грн 43 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» на користь [PERSON] 20100 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 4133 грн 13 коп. пені, 449 грн 67 коп. трьох відсотків річних, 1045 грн 20 коп. інфляційних втрат, а всього 25728 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( тобто у межах 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами). Разом з тим, рішенням суду у справі № 352/1377/24 встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи (а.к.п.69-71) при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації відповідно кров - 2,26 проміле, сеча - 2,23 проміле, що свідчить про те, що потерпіла на момент настання смерті перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а вказана концентрація алкоголю в крові при житті могла відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня. Переважання концентрації алкоголю в крові свідчить про те, що смерть настала у фазі всмоктування алкоголю в організм. Також у рішенні суду у справі № 352/1377/24 зазначено, що : «Тобто суд установив, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не могла реально оцінювати дорожню обстановку, проявила неуважність, у темну пору доби не виділила себе для своєчасного її виявлення іншими учасниками дорожнього руху, вийшла на проїзну частину дороги із-за задньої частини зустрічного автомобіля, який обмежував видимість водію [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, та перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу». Про необережність дій потерпілої у ДТП зазначено і у постанові про закриття кримінального провадження. Так, положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. При цьому ст. 27 Закону до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Зокрема, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону). Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону). Вказане,не позбавляє права на пред`явлення вимог про стягнення моральної шкоди з водія джерела підвищеної небезпеки за умови доведеності як такої, так і її розміру. Згідно із частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди; також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 450/446/16-ц (провадження № 61-3140св23) та від 26 червня 2025 року у справі № 947/3185/21 (провадження № 61-9981св24). Як вже зазначено, рішенням суду у справі № 352/1377/24 зазначено, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 вказано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц). Судом встановлено, що позивач у справі внаслідок загибелі матері у ДТП безумовно зазнав душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу втрати матері, порушенні нормального та сталого режиму своєї життєдіяльності, що викликало незворотні негативні зміни у житті. Разом з тим, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі матері позивача підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Також, суд бере до уваги, що відповідач є пенсіонером, має 68 повних років, розмір його пенсії за період з січня 2025 року по травень 2025 року становить 28 218,09 грн., має незадовільний стан здоров`я ( медичні виписки), в контексті змісту принципу розумності, можливості його застосування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховується : поведінка водія [PERSON] , який одразу викликав швидку допомогу та поліцію, добровільно відшкодував витрати на поховання в сумі 20 000 грн.; отримання позивачем страхових виплат безпосередньо із страхової компанії, зокрема і на відшкодування моральної шкоди (визначена з урахуванням законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку). При цьому слід зазначити, що життя людини є безцінним і грошовий еквівалент моральної шкоди за втрату близької людини, її загибель, є суб`єктивним елементом для адекватної компенсації. Та разом з тим, суд бере до уваги поведінку потерпілої під час ДТП, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, як пішохід порушила Правила дорожнього руху України; й те, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої [PERSON] з урахуванням чого, на підставі частини другої статті 1193 ЦК України, зменшує розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад виваженості, розумності й справедливості до 20 000 грн. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення, із [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 20 000 ( двадцять тисяч ) гривень моральної шкоди. Щодо вирішення питання судових витрат. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, норми ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави, слід стягнути 1 211,20 грн. судового збору.

Outcome: dismissed