Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Керівник Дніпровської окружної прокуратури м. Києві в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування та розпорядженні землею шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки та просить усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0841 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:414:0062 шляхом скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. про державну реєстрацію права власності (із відкриттям розділу) від 23.12.2021р., індексний номер 62526819, та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543568280000); скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0061 площею 0,0841 га по [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі. В обгрунтування позову зазначено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 23.12.2021р. №62526819 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за відповідачем на житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543568280000, номер відомостей про речове право 45875137). Державну реєстрацію здійснено на підставі довідки від 16.05.2021р. №583 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, що видана ФОП [PERSON] за наслідками проведеної технічної інвентаризації будинку, довідки КП КМР «КМБТІ» від 17.12.2021р. ПБ-2021 №2390 щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю, та витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01:8475-6877-7301-3463) щодо підтвердження видачі технічної документації №98/05/21 від 16.05.2021р. Інші документи, як зазначає сторона позивача, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що затверджений постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р., відсутні, а нерухоме майно, на яке зареєстроване право приватної власності, не існує. На думку позивача, рішення про державну реєстрацію прав від 23.12.2021р. №62526819 прийнято державним реєстратором із порушенням положень ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Також, як зазначає позивач, встановлено, що на замовлення позивача інженером землевпорядником ФОП [PERSON] 13.01.2021р. розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної технічної документації 01.02.2022р. державним кадастровим реєстратором Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Грицишиним В.А. за заявою [PERSON] від 24.01.2022р. внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062. Разом з тим, як вказує прокуратура, оскільки державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснено на підставі технічної документації, якою засвідчено наявність на ній житлового буднику, якого насправді не існує, то така реєстрація є незаконно та підлягає скасуванню. За таких обставин, сторона позивача вказує про те, що рішення про реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна та подальшому державна реєстрація земельної ділянки здійснені в порушення вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню в судовому порядку. Так, у реєстраційній справі щодо спірного об`єкта нерухомого майна відсутні документи, які дають змогу встановити, що житловий будинок було побудовано до 05.08.1992р., відсутні відомості з ЄДССБ про присвоєння поштової адреси та відомості про земельну ділянку, що належить [PERSON] . Окрім того, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, [PERSON] не надані та взагалі не існують. Також встановлено, що житловий будинок, щодо якого зареєстровано право власності відповідача, в натурі не існує, що підтверджується протоколом від 28.08.2024р. огляду веб-ресурсу, протоколом допиту [PERSON] у кримінальному провадженні №12023100030000640, а також протоколом допиту самої [PERSON] , яка повідомила, що про об`єкт нерухомості дізналася вперше від слідчого, взагалі не знала, що така адреса існує та є такий житловий будинок, та що вона є його власником, про земельну ділянку також не відомо, з приводу оформлення будинку та землі ні до кого не зверталась, нічого з цього приводу не підписувала. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Київська міська рада надала письмові пояснення на позовну заяву, за якими просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи про те, що в ході вивчення питання законності набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна встановлено, що нежитлова будівля загальною площею 44,9 кв.м. розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 по [ADDRESS] , яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Водночас, вказана земельна ділянка відповідачу або іншим фізичним особам та юридичним особам для будівництва не надавалась, у зв`язку з чим нежитлова будівля є об`єктом самочинного будівництва. Реєстрація права власності на самочинно збудоване майно за особою, яка його здійснила, не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного. Ухвалою суду від 03.02.2025р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд зазначає наступне. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., дата державної реєстрації 20.12.2021р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543568280000. Встановлено, що вказану державну реєстрацію проведено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С, від 23.12.2021р. №62526819 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Державну реєстрацію здійснено на підставі довідки від 16.05.2021р. №583 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, виданої ФОП [PERSON] . У вказаній довідці від 16.05.2021р. зазначено, що на замовлення гр. [PERSON] проведені роботи з технічної інвентаризації житлого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами технічної інвентаризації виявлено житловий будинок літ. «А», загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м., який, зі слів замовника, побудований господарським способом у 1991 році. Житловий будинок не належить до категорії самочинного будівництва та не потребує прийняттю в експлуатацію, відповідає Державним будівельним нормам та готовий до експлуатації. Також державним реєстратором від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку ПБ-2021 №2390 від 17.12.2021р. щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01:8475-6877-7301-3463) щодо підтвердження видачі технічної документації №98/05/21-50 від 16.05.2021р., в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась. Також встановлено, що інженером - землевпорядником ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної технічної документації із землеустрою відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (дата формування Витяг 01.02.2022р.) 01.02.2022р. Відділом №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за заявою [PERSON] від 24.01.2022р. №ЗВ-9701091412022 внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 328, 329 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З викладеного вбачається, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 910/27779/14. Водночас, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності. Тому ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації неможливо. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №910/15993/16). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. За змістом ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов`язки. При цьому, ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Маючи земельну ділянку як складову частину, всі штучні будови (об`єкти нерухомості) володіють родовими ознаками, які дозволяють відрізнити їх від рухомих об`єктів. Така ознака як стаціонарність (нерухомість) характеризується міцним фізичним зв`язком об`єкта нерухомості із земною поверхнею і неможливістю його переміщення у просторі без фізичного руйнування і нанесення шкоди, що робить об`єкт непридатним для подальшого використання. З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що серед переліку речових прав та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації є право власності на нерухоме майно. Отже, при визначенні майна, права на яке підлягають державній реєстрації, слід враховувати, що для таких об`єктів повинні бути притаманні ознаки нерухомого майна, визначені ст. 181 Цивільного кодексу України, а саме, розташування на земельній ділянці, переміщення споруди неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Державній реєстрації підлягають лише речові права на об`єкти, які є нерухомим майном та існують як об`єкт матеріального світу. Таким чином, державній реєстрації підлягають речові права лише на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру речових прав під час проведення державної реєстрації. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, передбачено, що він визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У пункті 77 Порядку №1127 зазначено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Згідно з абзацом третім пункту 78 Порядку №1127 документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення його адреси (абз. 3 п.79 Порядку №1127). Матеріалами підтверджується, що об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м. [ADDRESS] фізично не існує, ніколи не існував як об`єкт матеріального світу, а отже жодна особа, в тому числі й відповідач, право власності на нього не набув та не міг набути. Також не встановлено існування у матеріальному світі (розташування) на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062 будь-яких інших об`єктів нерухомого майна, а навпаки підтверджуються їх відсутність. Так, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що належить відповідачу, суду не надані. Зокрема, відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 22.08.2024р. №073-2473, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 8000000000:82:414:0062) у м. Києві. Згідно із інформацією Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) від 22.08.2024р. №5096/10/13-24 перевіркою відомостей Реєстру будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса: [ADDRESS] » та «кадастровий номер 8000000000: 82:414:0062» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, не виявлено. Відповідно до протоколу від 28.08.2024р., проведеного в ході здійснення кримінального провадження №12024100040000610, огляду веб-ресурсу, а саме програми компанії «Google», в рамках якої в мережі Інтернет викладені супутникові фотознімки планети Земля з можливістю трьох вимірного перегляду ландшафту поверхні землі або будівель та споруд «Google Earth Pro» (зазначене програмне забезпечення надає можливість оглядати зображення поверхні Землі із різною хронологією, зміни ландшафту, погодних умов та об`єктів, що перебувають на ділянці, що оглядається), встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000: 82:414:0062 за адресою: [ADDRESS] , ознак знаходження будь-яких споруд не виявлено. Відсутність на даній земельній ділянці будь-яких будівель чи споруд зафіксовано протоколом огляду місця події, проведеного 10.04.2023р. ході розслідування кримінального провадження №12023100040000640. Механізм присвоєння адрес в місті Києві визначено, зокрема, Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві». Відповідно до п. 4.16 Положення присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Присвоєння поштових адрес іншим об`єктам нерухомого майна здійснюється наказом Департаменту містобудування та архітектури міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Так, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація листом №100-10874 від 19.08.2024р. повідомила, що райдержадміністрацією жодного питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості на [ADDRESS] не опрацьовувалось, жодних звернень не надходило. Більше того, відповідно до протоколу допиту свідка від 17.02.2023р. у кримінальному провадженні №12023100040000640, [PERSON] повідомив, що виготовив документи на неіснуючий об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , які не відповідають дійсності, а саме технічний паспорт, та склав довідки, де вказав поштову адресу зі слів замовника, не маючи ніяких підтверджуючих на це документів. Також повідомив, що замірів не виконував, за адресою не виїжджав. Також у відповідно до протоколу допиту свідка від 12.10.2023р. у кримінальному провадженні №12023100040000640, [PERSON] повідомила, що про об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , їй нічого не відомо, взагалі не знала, що така адреса існує і є такий житловий будинок чи земельна ділянка, про дані об`єкти повідомила слідча під час допиту. Отже, вказані технічні документи ФОП [PERSON] складено та видано із завідомо неправдивими відомостями про наявність неіснуючого будинку, та в Реєстрі адрес відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси по [ADDRESS] . Щодо рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на спірне майно, яке прийнято на підставі поданої для державної реєстрації довідки про технічні показники об`єкта, слід зазначити, що така довідка не є належним документом на підтвердження дати побудови об`єкта, оскільки, як свідчить зміст самої довідки, дата побудови житлового будинку (1991 рік) вказана «зі слів замовника», та не є належним документом на підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна. Також державним реєстратором отримано інформаційну довідку КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» ПБ-2021 №2390 від 17.12.2021р. щодо відсутності реєстрації права власності на будинок, лист про наявність технічної інвентаризації (реєстраційний номер ТІ01:8475-6877-7301-3463), витяг ЄДЕССБ (реєстраційний номер ТІ01:8475-6877-7301-3463). Водночас інших документів, які вимагається Порядком №1127 у реєстраційній справі № 2566412380000 немає. Таким чином, відповідач не набув у встановленому законом порядку право власності на спірну будівлю, а державну реєстрацію права власності на це майно проведено за ним за відсутності належних правових підстав для набуття ним такого права. При цьому, відсутність законних підстав для здійснення державної реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, свідчить про недостовірність даних, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та, як наслідок, відсутність правових підстав для отримання в користування земельної ділянки в порядку, визначеному ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України. Вказане свідчить про те, що державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю як на нерухоме майно проведено за відсутності юридичного факту в юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, що є підставою для її скасування. Таким чином, державна реєстрація права приватної власності на спірне майно за відповідачем, як на нерухоме майно, підлягає скасуванню з огляду на те, що здійснено державну реєстрацію неіснуючих майнових прав на об`єкт, який не існує. Такі права, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації. Водночас, реєстрація права власності об`єкту нерухомості на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада міста Києва, істотно обмежує права власника землі, оскільки Київська міська рада не може використовувати земельну ділянку ні для власної забудови, ні іншим чином. Тому державна реєстрація нерухомого майна на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначає наступне. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України). Стаття 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно зі статтями 1, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав і з цього моменту може бути предметом будь-якого правочину. У даному випадку сформований за рахунок комунальних земель новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062 площею 0,0841 га, яка має вид цільового використання «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», - виник без достатніх правових підстав. Спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена інженером - землевпорядником ФОП [PERSON] та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 01.12.2022р. Згідно із статтею 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 Закону визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. За змістом ст. 22 Закону документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. У відповідності до ст. 24 Закону для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. За ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ч. 3 ст. 29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру). Водночас подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр», «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»), оскільки містить недостовірні дані щодо розташування на земельній ділянці житлового будинку, який насправді не існує. Як вже зазначалось, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] , відсутні, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062 та за адресою: [ADDRESS] , не надавались. Окрім того, відповідно до листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №0570202/1-4011 від 29 березня 2023 року, №0570202/1-4303 від 05 квітня 2023 року, №057-11152 від 15.08.2024р. земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000: 82:414:0062 у Міському земельному кадастрі не зареєстрована та не обліковується, заяви про виділення, надання в оренду чи користування, або ж про затвердження документації із землеустрою до Департаменту не надходила, Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), а також про затвердження технічної інвентаризації. Згідно з абз. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель. Відповідно до ч. 8 ст. 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. З огляду на це, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з чинним законодавством на час прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про державну реєстрацію земельних ділянок, не відносилась до переліку документації із землеустрою, на підставі якої могли вноситись до Державного земельного кадастру відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо їх категорії. Також при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки її цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України від 23 липня 2010 року № 548, визначено за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Водночас, власником земельної ділянки - Київською міською радою відповідне рішення щодо визначення такого цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Таким чином, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062 за відсутності рішення власника - Київської міської ради, та інших передбачених законодавством підстав її віднесено до земель житлової і громадської забудови. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Таким чином, враховуючи, що надана документація із землеустрою не відповідала вимогам земельного законодавства, а також не відносилась до переліку документації, на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про категорію земель, а також неправильне визначення цільового призначення земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. Пунктом 114 Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні в сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок літ «А» загальною площею 44,9 кв.м по [ADDRESS] , як предмет матеріального світу не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, в тому числі право власності. Суд приходить до висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкту цього права. Відповідач не міг набути в законний спосіб право власності на житловий будинок, який фактично відсутній на земельній ділянці (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникало та не могло виникнути. Зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543568280000) відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора від 23.12.2021р. №62526819, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкту підлягають закриттю згідно із п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0062 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі . Судовий збір у розмірі 6 056,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь Київської міської прокуратури.

Outcome: approved