Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2008 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народилась спільна донька: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2016 року у справі №569/6409/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Доньку, [PERSON] , [INFO] залишено проживати з батьком [PERSON] . Понад більш як п`ять років відповідач долею доньки не цікавиться, організовує своє особисте життя. Матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не займається її вихованням, не цікавиться шкільним життям, не надає жодної фінансової чи моральної підтримки. Відповідач ніде не працює, не має постійного сталого доходу, місце її проживання не відоме, з донькою не спілкується. Після визначеного місця проживання дитини разом з ним відповідач не змінила своє ставлення до дочки, аліменти не платить, кошти на її утримання не надає. Крім того, свідомо не турбується за неї і ухиляється від виконання батьківського обов`язку. Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не забезпечує дитину матеріально, не займається її вихованням та духовним розвитком, не контактує з нею, тому у нього є підстави звернутись до суду з даною позовною заявою щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Рух по справі. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 29) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2025 року зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі. (а.с. 37) 27 березня 2025 року Органом опіки та піклування надано суду висновок органу опіки та піклування № 08-01-522/25 від 25.03.2025 року. (а.с. 40-42) Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 49) Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В судовому засідання позивач підтримав позов в повному обсязі та просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини, оскільки мати дитини протягом тривалого часу не піклується про дитину та не займається її вихованням. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судовому засіданні вказала, що 25 березня 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради вирішувалося питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] . На засіданні комісії був присутній батько [PERSON] , мати - [PERSON] не з`явилась, а тому, заслухавши пояснення [PERSON] та розглянувши подані матеріали, комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вона підтримує висновок органу опіки та піклування. Крім того вказала, що попередньо звернень від позивача щодо неналежної участі відповідача у вихованні дітей до органу опіки та піклування не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Надіслала на адресу суду засобами поштового зв`язку вх. № 39282/25-вх від 01.07.2025 року заяву, в якій визнала позовні вимоги повністю, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що не контактує з мамою вже близько двох років. Мама не цікавиться нею. Може написати лише привітання зі святом, але не хоче зустрічатись вживу. Мама не виходить на зв`язок. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2008 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2016 року в справі №569/6409/16-ц, дитину, [PERSON] , [INFO] - залишено на проживанні з батьком. Рішення набрало законної сили 25 липня 2016 року. (а.с. 13) Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 22 січня 2009 року, серії [NUMBER] . (а.с.10) Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2014 року у справі 569/17657/24 з [PERSON] на к ористь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 14) [PERSON] разом з дочками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO], проживають у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак на виклики до Служби у справах дітей не з`являлась. Здійснивши візит за місцем проживання відповідача, працівниками Служби у справах дітей було з`ясована, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає. В будинку мешкає батьком відповідачки, який повідомив, що не знає, де перебуває його донька, підтвердив той факт, що [PERSON] самостійно займається утриманням та вихованням [PERSON] вже більше 5 років. Як слідує з довідки № 183/02-12/24 від 14 листопада 2024 року, виданої Рівненським ліцеєм № 1 Рівненської міської ради [PERSON] , батько [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує дочку, постійно відвідує батьківські збори, комунікує з вчителями. Класний керівник початкових класів та класний керівник старшої школи стверджують, що за весь період навчання, [PERSON] , мати дівчинки, не відвідувала батьківські збори, з вчителями не спілкувалась, не цікавилась шкільним життям своєї доньки та її успіхами. (а.с. 15) Як слідує з довідки Обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи Олімпійського резерву від 13 листопада 2024 року № 298, мати [PERSON] , учениці відділення легкої атлетики [PERSON] контакту зі спортивною школою не підтримує, спортивними досягненнями доньки не цікавиться, приводить на тренування і забирає доньку лише тато. (а.с. 16) Як слідує з довідки, виданої лікарем [PERSON] від 14.11.2024, [PERSON] , [INFO] , знаходиться у неї, як у лікаря підіатра на обліку з народження. Під час візитів з дитиною з 1 річного віку постійно був батько [PERSON] (а.с. 16) Як слідує з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-522/25 від 25.03.2025 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створені умови для проживання та виховання дитини. Під час спілкування з [PERSON] , [INFO] , встановлено, що вона проживає з татом та молодшою сестрою [PERSON] . Вказала, що постійно її вихованням займався і займається тато. Він піклується про неї, цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, тато цікавиться її життям після школи. На рахунок матері повідомила, що остання відсутня у її житті вже більше 10 років. Вана не знає де живе та чим займається її мама. Мама не підтримує її ні морально, ні матеріально. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25.03.2025 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення батька дитини [PERSON] прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . (а.с. 40-42) З дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON] , яка надіслана на адресу суду засобами поштового зв`язку вх. № 39282/25-вх від 01.07.2025 року, вбачається, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги повністю, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав. (а.с. 65) Свідок [PERSON] була класним керівником дитини в школі. Пояснила, що мама не приходила до школи, вона її не бачила та не знає, як вона виглядає. Дівчинка доглянута, охайна. На її думку, тато не перешкоджає у спілкуванні дитини з мамою. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача за місцем проживання. Вказує, що мама не приходила, дитиною постійно займається тато. В житті дитини її не було. Дитина постійно з татом, дитина доглянута. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача. Зазначає, що маму дитини давно не бачив, не чув. У них сусідські, дружні відносини. Маму знав, вона не проживає з ними. Чи приймає мати участь у житті дитини він не знає. Вихованням займається батько. Дитина займається легкою атлетикою. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В оцінці обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Місце проживання відповідача зареєстровано в [ADDRESS] , однак за вказаною адресою відповідач не проживає та місце перебування її не відоме. На час розгляду справи [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , не спілкується, участі в її утриманні не приймає. Разом з тим, судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідною матір`ю, при цьому сім`я матері не є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини, а протилежного позивачем не доведено. Жодних доказів способу життя, який би міг негативно впливати на дитину, чи зловживання відповідачем алкогольними напоями, чи доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, позивачем суду не надано. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство відносно неї. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] , надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій вказала, що визнає позов щодо позбавлення батьківських прав щодо доньки [PERSON] , вона не може виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі, не має бажання приймати участь у вихованні доньки. У цій заяві [PERSON] зазначила, що відмовляється від батьківських прав на дитину - [PERSON] , [INFO] , просила ухвалити будь-які рішення стосовно дитини без її згоди та участі, оскільки планує виїхати за кордон без дитини, та просила постановити рішення про позбавлення її батьківських прав. Просила справу про позбавлення її батьківських прав розглядати без її участі. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, суд вважає, що заява відповідачки від 01 липня 2025 року, в якій вона відмовляється від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої доньки. На виконання вимог суду органом опіки і піклування було надано висновок № 08-01-522/25 від 25.03.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . У висновку органу опіки та піклування зазначено, що [PERSON] була відсутня на засіданні комісії, оскільки працівники служби у справах дітей не змогли зв`язатись з нею за номером телефону, за місцем проживання вона була відсутня, а батько відповідачки повідомив, що не знає де вона на даний час перебуває. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування не зазначено, що він обстежував умови обох батьків, що є порушенням вимог статті 19 СК України, органом опіки і піклування не було вжито всіх заходів щодо з`ясування місця перебування відповідача та проведення з нею спілкування щодо виконання батьківських обов`язків, відтак вказаний висновок не є повним та таким, яким з`ясовано всі обставини, які могли б свідчити про наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказані свідки лише підтвердили, що відповідач не проживає разом із донькою і що не приходила до школи, що не може однозначно свідчити про те, що остання нехтувала своїми батьківськими обов`язками. При цьому позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на краще і сприятиме захисту інтересів дитини. Також, суд враховує, що відносно відповідача не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Суд зауважує, що висловлене у суді неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , бажання позбавити матір батьківських прав, саме по собі не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його дочкою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)). До того ж, матеріали справи не містять доказів вчинення протиправних дій відповідачкою, які б свідчили про негативний вплив на дитину. Таким чином, суд вважає, що застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав буде недоцільним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, позивачем не доведено, що відповідач є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. За таких обставин, суд з урахуванням найкращих інтересів дитини, зазначив, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Крім того, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів доньки шляхом позбавлення прав його матері, по відношенню до неї та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Доводи позивача про те, що відповідачка не піклується про доньку, участі у її вихованні не бере, не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо доньки, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Крім того, небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Таким чином, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батьками щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її ухилення від виховання своєї дитини. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, а також враховуючи те, що виключних обставин щодо позбавлення батьківських прав відповідача не встановлено, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, однак, враховуючи попередню поведінку відповідача, вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] , [INFO] , та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. При цьому, суд роз`яснює, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері щодо дочки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити, однак попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] , [INFO] , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини. Судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судовий збір покладається на позивача, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача у такому випадку судові витрати не підлягають.

Outcome: dismissed