Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, в якій зазначив, що заявниця є донькою [PERSON] , [INFO] . Так відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2025 року та медичного свідоцтва про смерть серії 21 №201101127 від 25.04.2025 року, виданих на тимчасово окупованій території України, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Таким чином, вищевказані документи видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відтак є недійсними і не створюють правових наслідків, а тому на даний момент заявник не може отримати свідоцтво про смерть її батька - [PERSON] , [INFO] , державного зразка. Встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] необхідно заявнику для належної реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть державного зразка. Заявник до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином. Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано донькою померлої особи. На\~підтвердження факту\~смерті заявник\~подала свідоцтво\~про смерть\~серії [NUMBER] \~від 25.04.2025\~року та\~медичне свідоцтво\~про смерть\~серії 21\~№201101127\~від 25.04.2025\~року,\~згідно яких\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~помер [INFO] під час проходження служби на полі бою від вибухового осколкового поранення стегна з ураженням кровоносних судин в селі Пушкіно Красноармійського району Донецької області. За змістом ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Відповідно достатті 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства. Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Такий висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 753/8033/22. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 квітня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Правова оцінка документів, поданих заявником на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядкуст.317 ЦПК. Також, з правового висновку сформованого Верховним Судом у постанові від 12.05.2021 року у справі № 220/1582/20 щодо використання в процесі доказування документів, виданих (посвідчених) на непідконтрольних територіях вбачається, що встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням інформації яка міститься у документах, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. Крім того, у постанові від 20.12.2018 року у справі № 707/1607/16-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що посилання заявника на застосування «намібійського винятку» не дає підстав для висновку, що факт смерті може підтверджуватися лише документами, виданими органами на непідконтрольній території України. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованої території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо. Розгляд судових справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних, а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Отже, долучений заявником до заяви документи, видані органом самопроголошеного утворення, розташованого на окупованій території України, а саме ДНР, має оцінювати в сукупності з іншими доказами, які можуть підтвердити відповідний факт про встановлення якого просить заявник, проте сам по собі такі документи не можуть оцінюватись судом як належні, допустимі та достовірні доказ, при цьому заявником інших доказів до заяви не долучено. Крім того, з системного аналізу положень ст. 317 ЦПК України вбачається, що в даній категорії справ доказуванню підлягають також обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин, натомість доказів на підтвердження обставин смерті [PERSON] заявником не надано. Крім того, оглядом сайту «Миротворець» Центру дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Донецька, Донецької області, адреса: [ADDRESS] , є боєвиком НВФ. Суд, оцінивши належність та допустимість доказів в їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть [PERSON] . Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Надані суду докази можуть вважатись тими самими конкретними обставинами, що дають підстави звернутись до суду із заявою про оголошення особи померлою, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, після спливу 6-ти місяців. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Суд враховує, що встановлення судом факту смерті особи спричиняє невідворотні та суттєві наслідки правового характеру: кримінальні провадження за підозрою чи за обвинуваченням відносно особи закриваються (п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України), цивільна правоздатність фізичної особи припиняється (ч. 4 ст. 25 ЦК України), представництво за довіреностями, виданими від імені особи, припиняється (п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України), відкривається спадщина після смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України), тощо. При цьому, встановлення судом факту смерті на тимчасово окупованій території, за відсутності належних документів щодо медичного факту смерті, виданих медичними установами України, має здійснюватися судом із особливою ретельністю та уважністю, тобто із дослідженням всіх доказів, які мають значення для встановлення істини у справі в їх сукупності та взаємозв`язку (письмові докази, показання свідків, тощо). Відповідно до ч. 8 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Суд зазначає, що ненадання заявником належних та допустимих доказів, унеможливлює встановлення судом достовірності відомостей, які відображені у медичному свідоцтві про смерть, виданому установою самопроголошеної республіки. За відсутності документів, що можуть підтвердити смерть та/або поховання особи, а також за відсутності показань свідків, суд позбавлений можливості перевірити відповідність дійсним обставинам справи тих відомостей, які відображені у документі наданим заявником, та достовірно встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території, усунувши всі сумніви та припущення щодо такого факту. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заявником не надано достовірних та переконливих доказів факту смерті особи, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про встановлення факту смерті належить відмовити. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсувати за рахунок держави у розмірі 605,60 грн.

Outcome: dismissed