Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із\~заявою, в якій просила визнати недієздатною [PERSON] та встановити над нею опіку, призначити заявника її опікуном. Заявник зазначила, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] та від їх шлюбу народилась її старша онука [PERSON] . [PERSON] є дитиною-інвалідом та як дитина мала діагноз - розумова відсталість ступеню помірно-враженої дебільності внаслідок антиганальної паталогії, системний недорозвиток мовлення 2-3 рівня. З 2008 року донька залишила [PERSON] на виховання їй та з цього часу жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймала. На початку 2016 року, втративши вже будь-яку надію на те, що її батьки будуть займатись її вихованням та утриманням, вона звернулась до Органу опіки та піклування Броварської міської ради із заявою про позбавлення їх батьківських прав. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі №361/2218/16-ц, за її позовом про позбавлення батьківських прав, позов було задоволено повністю. А саме [PERSON] була позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] був позбавлений батьківських прав, щодо своєї дочки [PERSON] . В подальшому рішеннями Виконавчого комітету Броварської міської ради №473, №527 від 06 вересня 2016 року її було призначено опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON] . З 2008 року і по теперішній час [PERSON] , якій [INFO] виповнилось 18 років, постійно проживає з нею та її родиною за адресою: [ADDRESS] та вона займаймається її вихованням. Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном [PERSON] . У судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали. У судовому засіданні представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом в зв`язку з психічним захворюванням з дитинства з діагнозом важка розумова відсталість ускладнена системним недорозвитком мовлення ІІ рівня, спотворення складової та звукової структури слів. Алексія, аграфія, дискалькулія. Відсутність навичок самообслуговування та встановлена інвалідність І групи, підгрупа «А» з 23.06.2023 року довічно. За висновком МСЕК вона потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Унаслідок психічної хвороби вона не може висловлювати свої думки, бо погано розмовляє, не може одягнутись, приготувати собі їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому. Її діагноз підтверджують наступні документи: виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3151 Психіатру КНП «Броварська БКЛ» за формою №027/о від 31 серпня 2023 року; консультаційний висновок спеціаліста Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" за формою №028/о від 31 серпня 2023 року; повідомлення закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК за формою №088/о від 18 вересня 2023 року; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №1118358 від 18 вересня 2023 року. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №445-ц/13-ц від 04 червня 2025 року [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад важку розумову відсталість (F72.1 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та встановлення опіки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений». Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження, визначеному цивільним процесуальним законом. Згідно із частиною першою статті 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина перша статті 296 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ст. 55 ЦК України опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно із приписами ст. 62 ЦК України опіка встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки, або за місцем проживання опікуна. Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних стосунках з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливостей особи виконувати обов`язки опікуна. Згідно з ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів. На підставі ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Оцінюючи досліджені докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved