Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви та інформація про рух справи. 1.1. В червні 2025 року [PERSON] звернувся з вказаною заявою та посилався на те, що [INFO] його матір [PERSON] померла в м. Севастополь АРК. Вказаний населений пункт перебуває на окупованій території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина унеможливлює проведення державної реєстрації актового запису про смерть [PERSON] . Крім того, в свідоцтві про народження заявника ім`я його матері записано як « [PERSON] », тоді як в інших документах [PERSON] її ім`я записано як « [PERSON] ». Тому [PERSON] просив суд встановити факт, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Севастополь АРК. 1.2. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 червня 2025 року (а.с.24) вбачається, що цивільну справу за заявою, поданою [PERSON] , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 1.3. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 20 червня 2025 року (а.с.25) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду. 1.4. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заяву та просив задовольнити її. 1.5. [PERSON] не з`явилась у судове засідання. Вона у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки (а.с.31). 2. Норми права, якими керується суд при розгляді заяви. 2.1. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюва-них прав. 2.2. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 2.3. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлен-ня факту родинних відносин між фізичними особами. 2.4.\~Згідно забз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. 2.5. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. 2.6. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 2.7.\~Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.2\~ЦПК України\~однією з\~основних засад\~цивільного судочинства\~є верховенство права. 2.8. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 2.9.\~Зокрема,\~під час\~вирішення питання\~щодо оцінки\~доказів у\~справах про\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на тимчасово\~окупованій території\~України необхідно\~брати до\~уваги практику\~Європейського суду\~з прав\~людини,\~яка відповідно\~до українського\~законодавства має\~застосовуватись судами\~при розгляді\~справ як\~джерело права.\~Так,\~під час\~розгляду згаданої\~категорії справ\~необхідно враховувати\~висновки Європейського\~суду з\~прав людини\~у справах\~проти Туреччини\~та Молдови.\~В цих\~справах Європейський\~суд з\~прав людини,\~ґрунтуючись на\~Консультативному висновку\~Міжнародного суду\~(ООН)\~у справі\~Намібії,\~наголосив,\~що першочерговим\~завданням щодо\~прав,\~передбачених Конвенцією,\~завжди має\~бути їх\~ефективна захищеність\~на території\~всіх договірних\~сторін,\~навіть якщо\~частина цієї\~території знаходиться\~під ефективним\~контролем іншої\~договірної сторони. Такий\~висновок Європейського\~суду з\~прав людини\~слід розуміти\~в контексті\~сформульованого так\~званого «намібійського\~винятку»,\~який є\~винятком із\~загального принципу\~щодо недійсності\~актів,\~у тому\~числі нормативних,\~які видані\~владою невизнаного\~на міжнародному рівні державного\~утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви. 3.1. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 9 жовтня 1979 року (а.с.5-6) вбачається, що матір`ю [PERSON] була записана [PERSON] , ім`я якої зазначено як « [PERSON] ». Однак в паспортному документі, виданому на ім`я [PERSON] (а.с.7-8), її ім`я було записано як « [PERSON] ». Зі змісту експертного висновку №056/101-3 від 26 травня 2025 року (а.с.11) вбачається, що імена « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентич-ними. Відмінність в написанні цих імен обумовлена ономастичними традиціями, що склались в російському та українському мовленні, та ґрунтується на типових девіаціях в практиці документування. 3.2. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. 3.3. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] . Тому на підставі абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заявник має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті його матері на тимчасово окупованій території України. 3.4. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 1 серпня 2024 року (а.с.9-10) вбачається, що [INFO] [PERSON] померла в м. Севастополь АРК. Вказаний населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина об`єктивно перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті [PERSON] . 3.5. З огляду на це суд вважає, що належить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Севастополь АРК.

Outcome: approved