Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою в порядку загального позовного провадження до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заяви зазначив, що з відповідачем були стосунки та навіть проживали як сім`я, без реєстрації шлюбу приблизно з лютого 2020 року до середини 2021 року. Від спільного життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Його батьківство щодо сина доводилося у суді. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у Справі № 496/6274/21 від 04.03.2024 року його було визнано батьком. До актового запису про народження № 260, складеного Біляївським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області 15.06.2021 року було внесено відомості щодо нього, як батька та повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2024 року. Що підтверджує витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового стану про народження № 00045196163 від 24 травня 2024 року. Спільне життя з Відповідачкою не склалося. І вона покинула його з дитиною. Дитині на той час було 6 місяців. Без жодного пояснення чи скандалу просто зібрала речі і поїхала, коли він був на роботі. Тож останнє відоме йому місце її перебування є адреса, за якою вона проживала разом зі ним це [ADDRESS] . Паспорту в неї немає і вона його не отримувала ніколи. Відтоді, як вона поїхала, дитину жодного разу не відвідувала і не годувала. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє інтересу в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його розвитком, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі, необхідному для його нормального самоусвідомлення і таким чином - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Бо зараз необхідно вже думати про дитячий садок та школу і в документах мати є, а по факту її немає. Фактично матір йому заміняє бабуся - його матір та він. Відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (оскільки в неї відсутній паспорт та РНОКПП то навіть надіслати кошти вона не може), посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно разом з бабусею без участі та підтримки з боку Відповідачки. Дитина знаходиться на повному його утриманні. У зв`язку з цим звертається до суду. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року було відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та зобов`язано Орган опіки та піклування Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області підготувати та надати суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Щербанівське Вознесенського району Миколаївської області, щодо її дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , актовий запис про народження №260, складений Біляївським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області 15.06.2021 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2024 року. 29.07.2025 року через підсистему Електронний суд надійшло Рішення виконавчого комітету від 24 липня 2025 року № 15/27 - 2025 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Маяківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] », та клопотання про розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання у справі призначене на 07 жовтня 2025 року, сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від Заявника та третьої особи надійшли заяви та зареєстровані судом про проведення засідання за їх відсутності. З огляду на викладене, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, заявник звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, третя особа також просила розгляд справи провести за їх відсутності, а відтак, підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, докази надані заявником на підтвердження обставин викладених у заяві, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 травня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Щербанівське Вознесенського району Миколаївської області, батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , актовий запис про народження №260, складений Біляївським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області 15.06.2021 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2024 року (видано повторно) на підставі Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про встановлення батьківства у Справі № 496/6274/21 від 04.03.2024 року. Дитина проживає з батьком та бабусею а також вона зареєстрована за адресою батька згідно Рішення виконавчого комітету від 24 березня 2025 року № 5/24 - 2025 "Про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди матері". Актом №19 від 04.03.2025 року про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї при сусідах та депутаті встановленно непроживання відповідача та відсутність її особистих речей за місцем проживання позивача та його сина з 2021 року. Також дану обставину підтверджує Акт не проживання відповідача за даною адресою з 2021 року №15 від 13.02.2025 року. Також позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, але згодом було зняте представником позивача під час ВКЗ 07.10.2025 року оскільки письмові свідчення осіб вже присутні у вищезгаданих актах. 29.07.2025 через підсистему Електронний суд було надано Рішення виконавчого комітету від 24 липня 2025 року № 15/27 - 2025 "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Маяківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] " Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи те, що відповідач не виконувала належно свої батьківські обов`язки, суд дійшов висновку про те, що матір втратила інтерес до своєї дитини та самоусунулась від її виховання та не піклується про неї. І її необхідно позбавити батьківських прав щодо сина [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. У матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Маяківської сільської ради. Затверджений виконавчим комітетом Маяківської сільської ради від 24 липня 2025 року №15/27-2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що відповідачка [PERSON] орієнтовно через 5-6 місяців після народження сина покинула родину і поїхала в невідомому напрямку, і за весь час жодного разу не приїздила. Вихованням малолітньої дитини займається батько, бабуся, дідусь та дядько. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач з дитиною не спілкується і добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає. За таких обставин, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , актовий запис про народження №260, складений Біляївським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області 15.06.2021 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2024 року, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймаючи участі у вихованні та утриманні сина. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі становить 1211,20 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved