Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 23.02.2018 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву договір №904/4416496-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до заяви-договору та паспорта споживчого кредиту банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 34600 грн., тип кредиту кредитна лінія, строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк, процентна ставка за користування кредитом з 28.02.2019 по 30.01.2019 - 39,60%, з 01.02.2019 по 30.11.2024 - 43,20%. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 26.11.2024 року утворилася заборгованість за договором на загальну суму 53034 грн. 98 коп., з яких: 34459,92 грн. -\~заборгованість по тілу кредиту, 18575,06 грн. - заборгованість по відсотках. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 53034 грн.98 грн., сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, судова кореспонденція, направлена за її зареєстрованим місцем проживання, повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст.76 ЦПК України) Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості, доведенню підлягає, зокрема, факт укладення кредитного договору із зазначенням всіх істотних умов, факт надання грошових коштів (кредиту) позичальнику, факт невиконання умов договору та утворення заборгованості. Втім, позивачем до позовної заяви не додано жодних документів на підтвердження, що між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено заяву-договір №904/44164966-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб . Позивачем до позовної заяви не додано документів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів, використання нею встановленого кредитного ліміту. До позовної заяви додано заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», опитувальник фізичної особи, розрахунок заборгованості, виписку по особовим рахункам кредитного договору, вимогу про повернення кредиту, які стосуються договірних відносин з іншою особою - [PERSON] . /а.с.5, 6, 12-14, 15-29, 30/ Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018\~ №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Саме такий висновок сформульовано у постанові ВС від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року по справі №219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З урахуванням положень ст.1054 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Втім, позивачем не надано копії договору, укладеного з відповідачкою [PERSON] , виписок за картковим рахунком позичальника або інших належних доказів на підтвердження видачі кредиту, його розміру та наявної заборгованості. Як вже зазначалося надана виписка по особовому рахунку та усі інші документи на підтвердження укладення кредитного договору стосується іншої особи. Згідно ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~зокрема,\~питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Отже, позивач не довів належними та достатніми доказами укладення з відповідачкою кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів та наявність заборгованості у заявленому розмірі. Враховуючи викладене,\~суд доходить\~висновку,\~що заявлені\~позовні вимоги\~є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Судовий збір підлягає покладенню на позивача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed