Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Представник ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки суму боргу за Кредитним договором № 10003203840 від 20.02.2021 року у розмірі 17947,00 грн та стягнути витрати за правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов мотивований тим, що 20.02.2021 р. за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] подано Заявку на отримання кредиту. Дана заява № 10003203840 від 20.02.2021 знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб - сайті ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС». 20.02.2021 року відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 5000,00 грн. Кошти Кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавцю з метою отримання Кредиту. 05.09.2022 р. згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 10003203840 від 20.02.2021 р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідачки. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 17947,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 12947,00 грн. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 10003203840 від 20.02.2021 р., що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст. 187, ухвалою судді від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.07.2025 року від представника відповідачки - адвоката Ремешевського Є.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Сторона відповідача стверджує, що інформаційна довідка № 62/4505/12 від 14.12.2022 р. ТОВ «Платежі Онлайн», додана до позову, не є розрахунковим документом та містить всієї інформації про здійснений платіж, зокрема про особу платника та отримувача. Також видача кредиту у такий спосіб суперечить вимогам пункту 2.4. Кредитного договору, згідно з яким кошти перераховуються Товариством - ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС». Інших доказів, які підтверджували факт надання кредитів саме позикодавцем, Позивачем не додано, а Відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів саме від зазначеного в позові первісного кредитора (ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС»). Крім цього, відсутність в матеріалах справи доказів видачі кредиту унеможливлює визначення дати видачі кредитних коштів, що є необхідним для вірного визначення розміру плати за правомірне використання кредитних коштів, оскільки згідно з п.п. 2.1., 2.2. Кредитного договору кредит видається шляхом безготівкового перерахування протягом трьох робочих днів, а відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Кредитного договору проценти нараховуються за фактичну кількість днів починаючи із дня перерахування коштів. Крім того, сторона позивачки вказує, що згідно із позовною заявою та наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості нарахування процентів за користування кредитом спочатку здійснювалося за ставкою 1,14 % в день, але з 22.03.2021 р. Відповідачу без будь-яких підстав були нараховані додаткові проценти в сумі 1500,00 грн., а з 23.02.2021 р. нарахування процентів було підвищено до 2,14 % в день. Така зміна розміру процентної ставки відбулася із порушенням вимог чинного законодавства, а саме: Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р., Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 р. За такого, представник відповідачки посилаючись на приписи статті 58 Конституції України стосовно зворотної дії в часі законів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи, зазначає, що у даному випадку нарахування процентів за користування кредитом має здійснюватися за початковою ставкою 1,14 % в день. Отже, враховуючи вищевказане сторона відповідачки стверджує, що дійсний розмір заборгованості за процентами за Кредитним договором складає 1710,00 грн. (5000,00 х 1,14 % х 30 днів). Правильність цього розрахунку також підтверджується змістом Графіку платежів та Паспорту споживчого кредиту. З врахуванням викладеного, у випадку надання допустимих доказів видачі кредиту первісним позикодавцем загальна сума позовних вимог не може перевищувати 6710,00 грн. Також, сторона відповідача не визнає вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що такі витрати необгрунтовані та не підтверджені належними доказами. 23.07.2025 року від представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - Романенка М.Е. надійшла відповідь на відзив, в якій доводи відповідача, викладені у відзиві вважає необгрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з огляду на наступне. Враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів». У відповідності до умов укладеного договору про споживчий кредит, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно Позичальником при укладанні договору. Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС»» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в рамках укладеного Договору Факторингу. Повідомляємо, що разом з позовною заявою було додано платіжне доручення видачі коштів Відповідачу за договором про споживче кредитування та розрахунок заборгованості. Також, представник позивача вказує, що якщо Відповідач не згодна з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем чи ставить під сумнів правильність Розрахунку заборгованості, вона має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, Відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором Відповідач також суду не надав. За такого, враховуючи вищевказане, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, іказаних у позові та відповіді на відзив. Ухвалою суду\~від 14.08.2025\~року відкладено\~судовий розгляд,\~витребувано уАТ КБ «Приватбанк»: інформацію, щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] відкритого у банку станом на 20.02.2021 року; виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] в період з 20.02.2021 року по 25.02.2021 року. 08.09.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація, з доданою випискою по рахунку. Представник позивача у відзиві на позов просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс». Представник відповідачаки адвокат Ремешевський Є.М. надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, проти задоволення позовних вимог заперечував. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Згідно ч. 8 ст.\~279\~ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174\~ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 20.02.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладено Договір №10003203840 про надання фінансового кредиту (далі-Договір), з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства (ІТС Товариства) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», на підставі попередньо поданої позичальником заявки на отримання кредиту (оферти). Згідно п.1.1. Договору, За цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього Договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором. Відповідно до п.2.1. Договору, сума на який надається кредит 5000 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк надання кредиту 30 (Тридцять) календарних днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. (п. 1.3.Договору). Мета отримання кредиту: споживчі цілі (для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника) (п.1.5.Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає за ставкою 416.1% річних (п.1.6.Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає за ставкою 6710 грн (п.1.7. Договору). Згідно п.1.10. Договору з цим Договором не передбачається укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п.1.3. цього Договору не пізніше строку вказаного в п.1.2. цього Договору (п.1.6. Договору). Відповідно до п.9.2. Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Правила) та Паспорт споживчого кредитування, що надано Позичальнику до укладення цього Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких, розміщений на сайті Товариства https://cashberry.com.ua/. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Позичальником зобов`язань за ним. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії цього Договору (п.9.4.Договору). Сторонами також підписано Додаток №1 до Договору №10003203840 від 20.02.2021 р., а саме Графік платежів/розрахунків, згідно якого сторони погодили наступні умови: -Термін платежу 30; -Сума Кредиту 5000,00 грн; -Проценти за користування кредитом 1710,00 грн. -До сплати (разом) 6710,00 грн. -Загальна вартість Кредиту складає 134.2 % від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 6710 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування Кредитом, які складають 34.2% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 1710 грн (у грошовому виразі); 2) суму (тіло) Кредиту в розмірі 5000 грн (у грошовому вираженні). - Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 416.1%. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору 05.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІЖДИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило .право вимоги за кредитним договором № 10003203840 від 20.02.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] в загальному розмірі 17947,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5\~000,00 грн; заборгованість за відсотками 12947 грн. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21). Договір факторингу та додатки до нього підписано сторонами електронними цифровими підписами, він є діючим та у встановленому законом порядку не оспорювався. Факт передання права вимоги у зазначених розмірах підтверджується платіжними інструкціями, актом прийому-передачі реєстру боржників та Витягом з Реєстру боржників додаток №1 до договору факторингу. Суд зауважує, що належне підтвердження відступлення права вимоги (цесії) включає в себе наявність договору про відступлення права вимоги, який має бути укладений у письмовій формі та містити істотні умови, а також докази передачі права вимоги, такі як акти, накладні, або інші документи, що підтверджують факт передачі. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. У даній справі, встановлено, що відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належне йому право вимоги . У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання Договору факторингу №556/ФК-22 укладеного 05.09.2022 р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про відступлення права вимоги до [PERSON] , недійсним або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору. За такого,\~враховуючи вищевказане,\~право вимоги\~до боржника\~ [PERSON] за Договором позики №10003203840 від 20.02.2021 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що дає останньому право на стягнення з відповідачки в судовому порядку неповернуту нею суму позики. Щодо укладення правочину в електронній формі. За умовами п.9.1 Договору №10003203840 від 20.02.2021 року, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Згідно з п. 9.10. Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту в Особистий кабінет Позичальника та/або на електрону адресу Позичальника для ознайомлення та підписання. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3). Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно зі ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тож, аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Такий висновок суду кореспондується з висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/16, від 31.01.2024 у справі №671/1832/20. Правові позиції Верховного Суду з цього приводу є сталими та змінам не піддавались. Отже, відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявниця використала для підтвердження підписання кредитного договору. Судом встановлено, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладеним сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Отже, суд дійшов до висновку про доведеність факту укладення між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» як «кредитодавцем» та [PERSON] як «позичальником» 20.02.2021 року Кредитного договору №10003203840 від 20.02.2021 року, який оформлений сторонами в електронній формі, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені в ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050\~Цивільного кодексу\~України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем заявлено суму тіла кредиту у розмірі 5\~000,00 грн, яка згідно умов Кредитного договору №10003203840 від 20.02.2021 р. надана первісним кредитором [PERSON] , шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на платіжну/банківську картку, реквізити якої надані Позичальником Товариству. Заявою позичальника №10003203840 від 20.02.2021 року встановлено, що відповідачкою для отримання кредитних коштів вказана банківська картка № [NUMBER] . Відповідю АТ КБ «Приватбанк», наданою на виконання вимог ухвали суду, підтверджується факт належності вищевказаної банківської карти [PERSON] . Щодо заперечення стороною відповідача факту отримання кредитних коштів у сумі 5 000,00 грн та відсутності у матеріалах справи первинних документів, за якими обліковується заборгованість, суд вважає такі твердження безпідставними з наступних підстав. Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України\~від 16\~липня 1999\~року №\~996-XIV\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства\~фінансів України\~від 24\~травня 1995\~року №\~88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704; далі - Положення N 88). Згідно із ч. 1 ст.9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2\~ст.9 Закону №996-XIV). Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3\~статті 9 цього Закону). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз.10 ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV\~). Таким чином, первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором. Окрім того, розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Тому, враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку відповідачки то правовідносини між відповідачкою, як позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України\~«Про платіжні\~послуги» та «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» затвердженої Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022, відповідно до положень якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (п. 159 розділу VIII Положення). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» №62/4505/12 від 14.12.2022 року, 20.02.2021 року о 8:51:31 на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція №31380-38904-92203 на номер платіжної картки [NUMBER] в сумі 5 000,00 грн. Національним банком України узгоджено умови та порядок діяльності оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" та внесено відомості щодо нього до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури. ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" (Platon) здійснює діяльність у якості оператора послуг платіжної інфраструктури у рамках платіжних систем "MasterCard" та "Visa". За такого, суд вважає доведеним факт перерахування ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», правонаступником якого є позивач, відповідачці кредитних коштів у сумі 5\~000,00 грн. А отже, первісним кредитором виконано свої зобов`язання за Договором №10003203840 від 20.02.2021 року, щодо видачі кредиту в узгодженій сторонами правочину розмірі. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Суд враховує, що [PERSON] має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, і мала би можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження кредитних коштів так і виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості. За такого, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту є такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення суми заборгованості за відсотками. Згідно із ч.1 ст.1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості первісного кредитора за Кредитним договором №10003203840 від 20.02.2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] за відсотками за період з 20.02.2021 по 27.02.2022 становить 12947,00 грн. Даний розрахунок містить дані щодо дати та назви трансакції, вид заборгованості, суму операції, суми боргу по тілу, відсотків та суму загального боргу. Вказаний розрахунок складений відповідно вимог до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Оскільки нормативно-правовими актами, в тому числі актами Національного Банку України, не затверджено зразок «Розрахунку заборгованості кредитним договором», тому розробка такого документу такого типу віднесена до компетенції кожної фінансової установи. За таких обставин, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості є формою, встановленою фінансовою установою, мета якого фіксування кредитної заборгованості позичальника. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, суд визнає наданий позивачем розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Згідно розділу 3 Договору №10003203840 від 20.02.2021 року, нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку розрахунків, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3. цього Договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до п.4.2. цього Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в Графіку розрахунків. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4. цього Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії цього Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Відповідно до п.1.4.Договору №10003203840 від 20.02.2021 р., нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за Процентною ставкою. Зазначена Процентна ставка нараховується: - в межах строку кредиту, передбаченого п.1.3. цього Договору; - в межах строку, на який було продовжено строк кредиту за домовленістю Сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до цього Договору із урахуванням Програми лояльності. Якщо за ініціативою Позичальника у межах строку, визначеного в п.1.3. Договору, або протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку, відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, то Позичальник як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на процентну ставку на новий строк кредиту. При цьому Позичальник розуміє та надає згоду Товариству, що застосування іншої процентної ставки залежить від того чи отримає Позичальник індивідуальну знижку від Товариства на процентну ставку, та у випадку такого отримання Позичальник погоджується, що застосування іншої процентної ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов цього Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені домовленістю Сторін. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. цього Договору, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для Позичальника промокодом за Програмою лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за Базовою процентною ставкою. При цьому, Позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим Договором, а можливість отримання знижки забезпечена для Позичальника лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Згідно Оферти, поданою 20.02.2021 р. відповідачкою розмір процентної ставки становить 1,14% в день. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, первісним позивачем здійснювалося нарахування відсотків у період з 20.02.2021 р. по 22.03.2021 р. у розмірі 1,14% (57 грн.) в день. З 23.03.2021 року по 21.06.2021 року первісним позивачем здійснювалося нарахування відсотків у розмірі 2,14% (107 грн) в день. Разом з тим, судом встановлено, що розмір відсоткової ставки у розмір 2,14% сторонами не узгоджена ні в Договорі, ні в Оферті, ні в Графіку платежів. За такого, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків у розмірі 2,14% є неправомірним та таким, що не узгоджене сторонами при укладенні Договору №10003203840 від 20.02.2021 р. Крім того, згідно умов Договору (п.1.3.) строк кредитування 30 днів, тобто останнім днем повернення є 21.03.2021 року. Як встановлено судом вище, за п.1.4. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за Процентною ставкою. Зазначена Процентна ставка нараховується: - в межах строку кредиту, передбаченого п.1.3. цього Договору; - в межах строку, на який було продовжено строк кредиту за домовленістю Сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до цього Договору із урахуванням Програми лояльності. Доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування, порядок якої передбачено розділом 4 Договору, позивачем суду не надано, а отже, процентна ставка нараховується в межах строку кредиту, передбаченого п.1.3. цього Договору, тобто до 21.03.2021 року. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Таким чином, відповідачка до закінчення строку кредитування зобов`язана була сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування у зв`язку з порушенням нею взятих на себе зобов`язань, повинна нести відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідачки проценти, передбачені ст. 625 ЦК України. Суд зазначає, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). За такого, суд дійшов висновку про слушність тверджень сторони відповідачки про неправомірне нарахування первісним кредитором відсотків у розмірі 2,14% в день за період з 23.03.2021 року по 21.06.2021 року, оскільки такий вид стягнення не узгоджено сторонами та здійснене не в строк передбачений Договором. А тому, беручи до уваги умови Договору, вищевказані норми закону та заперечення сторони відповідачки, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за відсотками у сумі 1710,00 грн (5000 х 1,14% х 30), а отже, розрахунок представника відповідача є таким, що заслуговує на увагу. З аналізу актуальної практики Верховного Суду вбачається тенденція застосування принципу балансу інтересів сторін договірних правовідносин, що одночасно постраждали від невиконання зобов`язань, що виникають із договору. Застосування даного принципу дає змогу Суду врегулювати розбіжності щодо умов виконання договірних відносин та питань застосування штрафних санкцій, врахувавши інтереси усіх сторін договірних відносин. Одними з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Постанова ВС від 20 листопада 2024 року, справа № 463/6799/18 (провадження № 61-4628св24) Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи порушення [PERSON] умов Договору, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачки кредитної заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідачки заборгованості з Кредитним договором №10003203840 від 20.02.2021 року у сумі 6710,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1710,00 грн заборгованість за відсотками. Щодо судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №С3447 від 01.04.2025 року. За такого, враховуючи про часткове задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 905,68 грн (6710,00 х 2422,40/17947). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України. Позивач у\~позові просив\~стягнути з\~ [PERSON] на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. Разом з тим, сторона відповідачки заперечувала проти стягнення витрат на правову допомогу, обгрунтовуючи це тим, що в матеріалах справи містяться докази отримання Позивачем правової допомоги у відносинах із Відповідачем від іншого адвоката Міньковської А.В., що викликає сумніви у самому факті отримання Позивачем правової допомоги від адвоката Білецького Б.М., а також адвокат Білецький Б.М. не вказаний в якості представника позивача у позовній заяві, не зазначений як учасник справи в ЄСІТС, усунення недоліків позовної заяви здійснювалося іншим представником Позивача Романенко Я.С. Однак, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки вони спростовуються наданими позивачем Додаковою угодою №10003203840 від 02.04.2025 року до Договору №42649746, згідно якої адвокат Білецький Б.М. зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів Клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] та детальним описом наданих послуг від 02.04.2025 р. в якому чітко вказані послуги які надавалися адвокатом, а саме: -Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»; -Складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач; -Формування додатків до позовної заяви (письмові докази); -Консультація щодо документів та доказів надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі. Тобто, вищевказаним описом наданих послуг чітко встановлено, які саме послуги надає адвокат Білецький Б.М., а отже, зазначення його\~в якості\~представника позивача\~у позовній\~заяві та\~як учасника\~справи в\~ЄСІТС,\~а також\~усунення ним\~недоліків позовної\~заяви не\~є його\~обов`язком,\~передбаченим угодою. Також факт надання правничої (правової) допомоги адвокатом на суму 9\~000,00 грн підтверджується актом від 02.04.2025 року. Твердження представника відповідачки щодо того, що в матеріалах справи містяться докази отримання позивачем правової допомоги у відносинах із відповідачем від іншого адвоката Міньковської А.В. не зослуговують на увагу суду, оскільки законом не обмежується кількість адвокатів, які можуть представляти одного клієнта. Разом з тим, суд зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а, ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, яка також зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №620/1958/19 у постанові від 11.10.2021 року, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial