Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

04.09.2025 року представник заявника [PERSON] звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту народження [PERSON] та поновлення актового запису про народження [PERSON] . В обґрунтуванні заяви посилається на те, що [PERSON] народився [INFO] у місті Капустін Яр-1 Астраханської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, про що в книзі реєстрації актів про народження 30.01.1979 року зроблено запис за №41. Мати- [PERSON] . Батько- [PERSON] . Враховуючи, що чоловік заявниці [PERSON] був військовим, то на час народження дитини сім`я тимчасово перебувала на території РРФСР. В подальшому всі отримали громадянство України, що підтверджується копіями паспортів. 29.08.2024 року [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією. Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.11.2024 року №322 [PERSON] з 10.11.2024 року був зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] . В січні 2025 року заявниця отримала сповіщення сім`ї від Міністерства оборони України [INFO] від 06.01.2025 року №СЗ/126 про те, що її син зник безвісти 04.12.2024 року під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, в районі населеного пункту Лисівка, Покровського району Донецької області. Згідно до витягу з акту службового розслідування, затвердженого командиром Військової частини [NUMBER] 20 грудня 2024 року, солдата [PERSON] , який є громадянином України та призваний до військової служби [INFO] 29.08.2024 року вважати безвісті зниклим з 04.12.2024 року. 16.01.2025 року заявниця звернулася до [INFO] з заявою про здійснення їй виплат грошового забезпечення, належного безвісти зниклому військовослужбовцю [PERSON] . Разом з тим, згідно листа військової частини [NUMBER] 1918/11590 від 11.08.2025 року вказані виплати на думку командира військової частини не є можливими через те, що офіційний запис про народження військовослужбовця відсутній в ДРАЦС, немає підтвердження факту народження військовослужбовця в ДРАЦС. В подальшому 21.08.2025 року заявниця звернулась до Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області з заявою про видачу витягу з актового запису про народження сина. Листом №02/32.6-01-22 від 26.08.2025 року відділ ДРАЦС повідомив про те, що за результатами перевірки, проведеної відділом за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження сина не виявлено. Вбачається, що реєстрація народження була проведена компетентними органами Російської Федерації. Відтак для поновлення актового запису про народження сина, який зник безвісті під час військової служби, заявниця звертається до суду з заявою про встановлення факту народження, оскільки іншого позасудового порядку для захисту своїх прав та отримання соціальних виплат вона не має. Оскільки [PERSON] , народився в місті Капустін Яр-1, РРСФСР, відповідно до відомостей вказаних у копії його свідоцтва про народження, народження зареєстровано компетентними органами вказаної держави, отримати свідоцтво про народження в органах ДРАЦС не вбачається можливим. Відсутність свідоцтва про народження створює для заявниці суттєві труднощі, адже відсутній документ, що підтверджує народження сина, у зв`язку з чим вона не може у повній мірі користуватися своїми правами. В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення не зверталися, заінтересовані особи заперечень не надали, представник заявника надала заяву про розгляд справи без їх участі, заяву просила задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, відповідно до ст. 316 ЦПК України. З матеріалів даної заяви вбачається, що встановлення факту, про який просить [PERSON] має для неї юридичне значення, оскільки без встановлення даного факту відділ державної реєстрації актів цивільного стану не може видати свідоцтво про реєстрацію народження її сина [PERSON] , отримати підтвердження про державну реєстрацію факту народження її сина від Російської Федерації в умовах війни не має можливості, а тому необхідне встановлення факту народження та поновлення актового запису про його народження для реалізації своїх прав як матері загиблого військовозобов`язаного, відсутність свідоцтва про народження створює для заявниці суттєві труднощі, адже відсутній документ, що підтверджує народження сина, у зв`язку з чим вона не може у повній мірі користуватися своїми правами. Відповідно до п/п 7 п. 1 Розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом п. 6 Розділу ІV Правил, громадяни України та особи без громадянства, які проживають в Україні, витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України, якщо інший порядок не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п.п. 1.3., 2.1., 2.2., 4.3. Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 №113, легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу. До компетенції Департаменту консульської служби МЗС України, а також Представництв МЗС на території України входять здійснення консульської легалізації офіційних документів, які виходять від офіційних органів України та іноземних держав, справляння консульських зборів за вчинення консульської легалізації, взаємодія з органами державної влади та місцевого самоврядування України та дипломатичними представництвами іноземних держав в Україні з питань консульської легалізації, а також надання інформації щодо питань консульської легалізації. Консульська легалізація здійснюється уповноваженим працівником Департаменту консульської служби МЗС України, Представництв МЗС на території України або консульською посадовою особою закордонної дипломатичної установи України. Департамент консульської служби МЗС України також приймає на легалізацію: офіційні документи, крім документів комерційного характеру, складені і засвідчені на території іноземних держав органами державної влади, які уповноважені підтверджувати їх дійсність, і призначені для використання в Україні за умови їх засвідчення в МЗС країни походження документа та її дипломатичного представництва в Україні в установленому порядку. Слід зазначити, що дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах зупинено у відносинах з російською федерацією на підставі Закону N2783-IX від 01.12.2022, відтак офіційні документи цих країн мають бути легалізовані. Поряд із цим, Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року визначено наступне. Стаття 1 Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Стаття 2 Кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Стаття 3 Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Стаття 4 Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою. Стаття 5 Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення. Таким чином, законодавство передбачає процедуру підтвердження в Україні факту реєстрації народження особи, який був зареєстрований на території іншої держави. Разом з тим, суд враховує, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48). За висновками Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява №17862/91, параграфи 3132), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)). Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року №15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. У зв`язку із тим, що країна на території якої народився син заявниці, розпочала повномасштабну війну проти України, заявниця позбавлена можливості отримати документ, що може бути прийнятий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про народження, відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку із збройною агресією РФ проти України та введення воєнного станув Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, відділами державної реєстрації актів цивільного стану України припинено будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції РФ на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах та у галузі міжнародного приватного права. Таким чином, зважаючи на припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ, зазначена консульська дія не може бути вчинена Посольством України в РФ. Також не має можливості витребувати повторне свідоцтво про народження сина заявниці відділами реєстрації актів цивільного стану в Україні, адже актовий запис про народження знаходиться на території РФ, у зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості відновити втрачене свідоцтво сина про народження. Відповідно до пунктів 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до частин 1, 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження проводиться за правилами поновлення актових записів, якщо з дня народження дитини, зазначеного у рішенні суду, минуло більше року (пункт 24 глави 1 розділу III Правил Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 № 52/5). Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Відповідно до пунктів 1.2, 1.8 розділу I Правил внесення змін поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил. Заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил. Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально (пункт 1.3 розділу І Правил). Реєстрація актів цивільного стану компетентними органами іноземних держав, підтверджується відповідними легалізованими у встановленому порядку документами про реєстрацію актів цивільного стану. Копії актових записів цивільного стану витребовуються від компетентних органів іноземних держав, з якими Україна уклала договори про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, у разі необхідності під Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (абзац тринадцятий пункту 1.5 розділу I Правил. Отже, встановлення в судовому порядку факту народження фізичної особи має юридичне значення для поновлення актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України або компетентним органом іноземної держави, у разі, зокрема, відсутності такого актового запису. Як вбачається з матеріалів справи, на території України актовий запис про народження заявниці не складався, останній для підтвердження цього факту потрібно витребувати документи на підтвердження факту реєстрації її народження за місцем складення відповідного запису на території російської федерації. Разом з тим, відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709- IV «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 13 цього Закону документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені\~норми незастосовні\~у правовідносинах\~за участю\~РФ,\~оскільки 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з РФ та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з РФ і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження від 30.01.1979 року серії [NUMBER] , видане у м. Капустін Яр-1 на ім`я [PERSON] , може підтверджувати особу лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23, Разом з тим, заявниця не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про народження. З огляду на збройний конфлікт між РФ та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості як на звернення за дублікатом втраченого свідоцтва про народження на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами РФ, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Разом з тим, додані до заяви докази підтверджують факт того, [PERSON] , який народився [INFO] є рідним сином заявниці [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Таким чином, згідно з наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серії [NUMBER] , видане 30 січня 1979 року, місце реєстрації: Міське бюро ЗАЦС Капустін Яр- 1 Астраханської області, актовий запис №41, в графі Батьки зазначені: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.11.2024 року №322 [PERSON] з 10.11.2024 року був зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] . Згідно зі сповіщення сім`ї від Міністерства оборони України [INFO] від 06.01.2025 №СЗ/126, [PERSON] , [INFO] , стрілець- оператор 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] , зник безвісти 04.12.2024 року під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, в районі населеного пункту Лисівка, Покровського району Донецької області. Згідно до витягу з акту службового розслідування, затвердженого командиром Військової частини [NUMBER] 20 грудня 2024 року, солдата [PERSON] , який є громадянином України та призваний до військової служби [INFO] 29.08.2024 року вважати безвісті зниклим з 04.12.2024 року Вказані вище факти, як окремо так і у сукупності підтверджують факт народження [PERSON] , [INFO] . При цьому судом встановлено, що заявниця не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про народження. Поряд із цим, витребувати документи на підтвердження факту реєстрації народження заявника, здійсненого компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України не є можливим, оскільки 01.12.2022 зупинено дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з Російською Федерацією. З огляду на збройний конфлікт між РФ та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості як на звернення за дублікатом втраченого свідоцтва про народження на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами РФ, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. За змістом частин 1-3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Додані до заяви докази підтверджують факт того, [PERSON] , який народився [INFO] є рідним сином заявниці [PERSON] та [PERSON] . Метою встановлення даного факту є встановлення факту народження, що необхідно для поновлення актового запису про народження сина та повторного отримання свідоцтва про народження, витягу з актового запису про народження, оскільки у даний час заявниця позбавлена можливості підтвердити родинні зв`язки з сином та у повній мірі користуватися своїми правами. У свою чергу отримати повторно свідоцтво про народження у позасудовий спосіб вона не має можливості. При цьому треба врахувати, що без встановлення даного факту відділ державної реєстрації актів цивільного стану не зможе видати дублікат свідоцтва про народження, а отримати підтвердження про державну реєстрацію факту народження від країни - агресора в умовах війни у заявниці відсутня можливість. Враховуючи подані письмові докази, відсутність даних про наявність спору про право, заява про встановлення факту народження є обґрунтованою. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту народження підлягає задоволенню, оскільки заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт народження. Однак, враховуючи, що за змістом ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Отже,\~нормами зазначеної\~статті не\~передбачено право\~суду вирішувати\~вимоги про\~поновлення актових\~записів,\~у тому\~числі і\~про народження, який був зареєстрований на території іншої держави, на підставі яких судом було встановлено відповідний юридичний факт, при цьому жодного спору заявниці з іншою особою судом не встановлено, однак чинне законодавство передбачає позасудову процедуру поновлення актового запису відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії. В такому випадку перебирання судом функцій інших органів суперечить вимогам закону. При цьому\~як вбачається\~з відповіді\~в.о.\~начальника Оріхівського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Пологівському\~районі Запорізької\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністрества \~юстиції м.Одеса\~від 26\~серпня 2025\~року \~для захисту\~своїх прав\~заявниці [PERSON] \~рекомендовано звернутися\~до суду\~саме за\~вирішенням питання\~щодо встановлення\~факту народження\~сина на\~території іноземної\~держави,\~та взагалі\~не зазначено\~про неможливість\~поновлення актового\~запису компетентним\~органом на\~підставі рішення\~суду,\~про яке\~саме цей\~орган зазначив\~у своїй\~відповіді,\~ при цьому у разі виникнення спору з компетентним органом підлягають розгляду в іншому провадження в залежності від юрисдикції такого спору. Отже, суд на своє глибоке переконання вважає, що на даний час заявлені вимоги є явно передчасними та не можуть бути розглянути в зазначеному провадженні разом із встановленням факту про народження, тому суд приходить до висновку про відмову заявлених вимог в цій частині.

Outcome: partial