Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

19.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] від 19.08.2025, подана представником позивача адвокатом Дажук С.М., до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 28.05.2019 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис № 423. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, у зв`язку із розходженням поглядів на життя, різним відношенням до сім`ї та подружніх обов`язків, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуттів один до одного. Фактично сім`я припинила своє існування, тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим та недоцільним, відтак звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 141/731/25 та призначено розгляд справи на 25.09.2025. Судове засідання, призначене на 25.09.2025, не відбулось та було відкладено на 07.10.2025, у зв`язку з відпусткою судді. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 07.10.2025 не з`явився. При цьому, 02.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Дажука С.М. від 01.10.2025 про розгляд справи № 141/731/25 без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] позовну заяву з додатками та ухвалу суду від 25.08.2025 отримала 09.09.2025 та, будучи належним чином повідомленою про дату та місце розгляду справи № 141/731/25, відзив на позовну заяву до суду не направила, а також жодних інших заяв чи клопотань до суду не подала. Згідно з положенням частини третьої статті 13\~ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно ч. 2 ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності сторін суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 25.08.2025, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199\~ЦПК України сплинули, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 25.08.2025 відповідачем подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. З огляду на зазначені фактичні обставин справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 141/731/25 за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] , 28.05.2019 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 423. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Причиною розпаду сім`ї є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб носить формальний характер, тому позивач вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved