Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому\~просить суд\~стягнути на\~його користь\~з відповідача\~19873\~грн 50\~коп.\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~а також\~судовий збір\~в сумі\~2422\~грн 40\~коп.,\~а також\~витрати на\~правничу допомогу\~у розмірі\~7300\~грн 00\~коп.\~В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 01.01.2022\~року в\~м.Києві\~на вул.Великій\~Васильківській сталася\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю транспортного\~засобу марки\~«BMW»,\~н.з.\~ [NUMBER] \~(номер\~кузова/VIN\~ [NUMBER] )\~під керуванням\~відповідача,\~та транспортного\~засобу марки\~«Volkswagen»,\~н.з.\~ [NUMBER] .\~Внаслідок ДТП\~транспортні засоби\~отримали механічні\~пошкодження,\~а їх\~власникам було\~завдано матеріальних\~збитків. Постановою Голосіївського\~районного суду\~м.\~Києва від\~10.02.2022\~року у\~справі №752/1871/22\~ [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративних правопорушень,\~передбачених ст.ст.122-4,\~124\~КУпАП. Цивільно-правова\~відповідальність водія\~транспортного засобу\~«BMW»,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~станом на\~дату настання\~ДТП була\~забезпечена в\~ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» за\~полісом обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~ЕР-202668825\~та АТ\~«ПРОСТО-страхування»\~за полісом\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів АР/005403686. Відповідно до\~Ремонтної калькуляції\~вартість відновлювального\~ремонт транспортного\~засобу «Volkswagen»,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~з урахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу та\~без урахування\~ПДВ,\~складає 44163,13\~грн. Відповідно до\~заяви на\~виплату страхового\~відшкодування від\~15.02.2022\~року між\~потерпілою особою\~та ТДВ\~«СГ «ОБЕРІГ»\~було узгоджено\~розмір страхового\~відшкодування в\~сумі 39747,00\~грн. На підставі\~заяви на\~виплату страхового\~відшкодування від\~15.02.2022\~року,\~а також,\~враховуючи інші\~матеріали страхової\~справи,\~ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» здійснило\~виплату страхового\~відшкодування в\~розмірі 39747,00\~грн,\~що підтверджується\~платіжним дорученням\~від 30.03.2022\~року. У зв`язку з цим, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернулося до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату частки страхового відшкодування. Враховуючи дану заяву, AT «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про виплату своєї частки страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen», н.з. [NUMBER] , в розмірі 50% від загальної суми страхового відшкодування, яка становить 19873,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2022 року. Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. За такого відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 19873,50 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в позовній заяві просив суд про розгляд справи у відсутність представника позивача, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, доходить таких висновків. Судом встановлено, що 01.01.2022 року, о 21 год. 00 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , у м.Київі по вул.Великій Васильківській, буд.56, не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого покинув місце ДТП. Водій [PERSON] порушив п.п.2.3.б), 2.10.а), 12.1ПДР України (а.с.9 зворотна сторона 10). За наслідком вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності і згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2022 року у справі №752/1871/22 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП. (а.с.9 зворотна сторона 10). На підставі ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.01.2022 року, додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до полісу № ЕР-202668825 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, між [PERSON] та ТДВ «Страхова група «Оберіг» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспорт «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , строк дії договору з 00:00 годин 31.01.2021 року по 30.01.2022 року включно (а.с.8 зворотна сторона). 18.09.2021 року відбулася перереєстрація транспортного засобу «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] , на нового власника за договором, укладеному в ТСЦ (а.с.9). Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонт транспортного засобу «Volkswagen», н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, складає 44163,13 грн. (а.с.10 зворотна сторона 12). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 15.02.2022 року (а.с.13) ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 39747,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 30.03.2022 року (а.с.14). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW», н.з. [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була також забезпечена в АТ «ПРОСТО-страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/005403686 (а.с.14 зворотна сторона). У зв`язку з цим, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернулося до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату частки страхового відшкодування (а.с.15-16). Враховуючи дану заяву, AT «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про виплату своєї частки страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen», н.з. [NUMBER] , в розмірі 50% від загальної суми страхового відшкодування, яка становить 19873,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2022 року (а.с.16 зворотна сторона). Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі №48553/99 за заявою «Совтрансавто-Холдинг проти України», а також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі №28342/95 за заявою «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина, судового розгляду. Таким чином, вказана дорожньо-транспортної пригоди сталася з вини [PERSON] , який керував автомобілем «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Позивач (який є страховиком відповідача) виконав свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з\~п.\~38.1.1\~ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Приймаючи до уваги ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 19873 грн 50 коп., що становить 50 % суми страхового відшкодування, сплаченою позивачем на користь потерпілої особи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та підлягає стягненню у порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає правовій позиції, сформованій Верховним Судом у Постанові від 03 вересня 2018 року справа №464/1937/16, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~професійна правова\~допомога позивачу\~надавалася адвокатом\~Стецюрою О.В.\~на підставі\~договору про\~надання професійної\~правничої допомоги\~№36237\~від 17.06.2024\~року (а.с.18-19). На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано акт прийому-передачі наданих адвокатом послуг від 25.06.2024 року (а.с.20), за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 7300,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.20 зворотна сторона), копію довіреності (а.с.21). Суд приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання адвокатом Стецюрою О.В. робіт на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №36237 від 17.06.2024 року, а також на підтвердження вартості наданих адвокатським об`єднанням послуг на загальну суму 7300 грн. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Виходячи з того, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги, не надано клопотання про зменшення таких витрат або доказів їх неспівмірності, враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивач підтвердив надані йому адвокатські послуги належними засобами доказування, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7300,00 гривень. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с.8), який в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved