Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10 червня 2013 року Кілійський районний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 502/913/13-ц, за яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором № 11304094000 від 22.02.2008 у розмірі 246162,41 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. 02 березня 2020 року Кілійський районний суд Одеської області постановив ухвалу по справі 502/913/13-ц, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11304094000 від 22.02.2008 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 22134,38 грн та інфляційні збитки у розмірі 53826,97 грн (разом становить 75961,35 грн), що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Заборгованість розрахована за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України. У зв`язку з чим просять стягнути з відповідача заборгованість за прострочення виконання рішення суду в розмірі 75961,35 грн та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили суд розглядати справу за його відсутності та згодні на заочний розгляд справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки; відзиву на позов не подавав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року Кілійський районний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 502/913/13-ц, за яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА-БАНК» заборгованість за кредитним договором № 11304094000 від 22.02.2008 у розмірі 246162,41 грн. Рішення набрало законної сили 21.06.2013. 02 березня 2020 року Кілійський районний суд Одеської області постановив ухвалу по справі 502/913/13-ц, якою замінено стягувача ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» на його правонаступника\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ: 38750239). 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239), що підтверджується випискою з ЄДР № 140801500422 від 26.07.2024. Позивачем за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України, в порядку ст. 625 ЦК України розраховано 3% річних у розмірі 22134,38 грн та інфляційні збитки у розмірі 53826,97 грн, що разом становить 75961,35 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті\~526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті\~598\~ЦК\~України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК\~України). Відповідно до частин першої та другої статті\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті\~1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття\~611\~ЦК\~України). Статтею\~1050\~ЦК\~України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті\~625\~ЦК\~України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті\~263\~ЦПК\~України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі\~№ 902/417/18\~(провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті\~625\~ЦК\~України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі\~№ 646/14523/15-ц\~(провадження № 14?591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі\~№ 902/417/18\~зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому\~компенсаторний характер\~процентів,\~передбачених статтею 625ЦК\~України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті\~625\~ЦК\~України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі\~№ 444/9519/12\~(провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі\~№ 912/1120/16\~(провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі\~№ 444/9519/12\~(провадження № 14?10цс18), від 04 липня 2018 року у справі\~№ 310/11534/13-ц\~(провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі\~№ 202/4494/16-ц\~(провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті\~1048\~ЦК\~України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті\~1050\~ЦК\~України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті\~625\~ЦК\~України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року у справі\~№ 502/913/13-ц\~задоволено позовні вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11304094000 від 22.02.2008 у розмірі 246162,41 грн. Отже, вказаним судовим рішенням підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах\~№ 910/16945/14\~та\~№ 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі\~№ 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах\~№ 905/2324/17\~та\~№ 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі\~№ 924/312/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі\~№ 127/15672/16\~(провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті\~625\~ЦК\~України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті\~625\~ЦК\~України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі\~№ 127/15672/16\~(провадження № 14-254цс19). Проте, враховуючи чинність на момент звернення з вказаним позовом до суду п. 19 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК\~України,\~а саме,\~що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом (стаття 257 цього Кодексу), зупиняється на строк дії такого стану, суд вважає правильним розраховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати на суму 75961,35 грн саме за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Отже, позивач має право на стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційні втрати на суму, визначену у рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 10 червня 2013 року у справі\~№ 502/913/13-ц та, з огляду на викладене, у зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved