Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В позовній заяві позивачі зазначають, що у вересні 2013 року вони разом із дітьми почали проживати в квартирі [ADDRESS] на підставі усної згоди [PERSON] та її сина [PERSON] з обіцянкою подальшого переоформлення зазначеного житла на них. В кінці липня вони домовилися очікувати оформлення усіх документів на право власності відповідачами, зважаючи, що співвласник [PERSON] помер. Взамін на це відповідачі 31.07.2013 року надали копії: свідоцтва про право власності на житло, заповіту, свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] , копії російських паспортів відповідачів, ключі від квартири. Під час усної домовленості, відповідачі погодили з ними, що їхня сім`я починає проживати в спірній квартирі з 1 вересня 2013 року, навіть без оформлення правовстановлюючих документів, враховуючи, що спадкова справа була заведена 24.11.2009 року. Маючи згоду відповідачів на проживання в квартирі [ADDRESS] , вони відкрито, добросовісно нею користувалися понад 10 років, в тому числі сплачували комунальні платежі. Жодного разу відповідачі в квартирі [ADDRESS] не з`являлися та не виходили з ними на зв`язок. Здійснюючи ремонти в квартирі вони знайшли копію карточки прописки [PERSON] , де зазначено, що національність останньої - росіянка. Крім того, було знайдено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла [PERSON] , в якому зазначено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою реєстрації з 1999 року. З поміж речей було виявлено квитки до Москви, які були придбані до 2009 року (дати смерті [PERSON] ) на ім`я [PERSON] та [PERSON] , які дають підстави вважати, що відповідачі, тимчасово перебували на території України з метою оформлення спадщини. На даний час є підстави вважати, що відповідачі перебувають в РФ. Вище зазначеною квартирою вони володіють на підставі добровільної відмови власників від нерухомого майна, надання їм права на проживання в зазначеному житлі Відповідачі, які представлялися власниками, надавши згоду на проживання, перестали виходити на зв`язок більше 10 років. Вони відмовилися від належного їм майна, оскільки, не здійснюють жодних дій щодо його утримання, жодних вимог щодо повернення спірного житла відповідачі не заявляють. Просять суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів - адвокат Радченко-Онатій Н.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначени у позові просили позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутності не надавали, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1994 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,3кв.м. дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане згідно розпорядженням від 05 травня 1994 року № 36. Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.04.1999 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , причина смерті: ішемічна хвороба серця, місце смерті: м. Ірпінь. Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26.05.2009 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , місце смерті: м. Ірпінь. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла [PERSON] від 15 листопада 2001 року вбачається, що депутатом Ірпінської міської ради народних депутатів Корчівним В.І. проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла(заявника) гр. [PERSON] , який прописаний і проживає в [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що [PERSON] , 1932 року народження, пенсіонер. Сім`я проживає в приватній квартирі, загальною площею 61кв.м. На даній житловій площі прописані крім власника члени його сім`ї: [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1987 року народження. Житло знаходиться в задовільному стані. [PERSON] і [PERSON] не проживають за даною адресою з 1999 року. Факти викладені в даному акті засвідчили сусіди кв. [ADDRESS] - [PERSON] . Зі змісту акту депутата Ірпінської міської ради Дворнікової В.В. від 28 вересня 2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають, але не зареєстровані [PERSON] 1990 р.н. зі своєю сім`єю: чоловік [PERSON] 1986 р.н., донька [PERSON] , 2011 р.н., син [PERSON] , 2018 року народження з 2013 року по теперішній час. Даний факт засвідчили своїм підписами сусіди [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ). В матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 677/2009 до майна померлого [INFO] [PERSON] заведеної 24.11.2009 року. в якій наявна заява [PERSON] , громадянина РФ за № 1772 від 24.11.2009 р. щодо прийняття спадкового майна, після смерті його дідуся [PERSON] , яке складається з частини приватизованої квартири [ADDRESS] , грошових вкладів, що знаходиться у філії Ірпінського ощадного банку № 7853, заповіданого йому по заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріально контори Запісочною О.А. 12.03.2002 року за реєстровим № 1613. Документів щодо оформлення та видачі спадкоємцям відповідних свідоцтв на право власності на спадкове майно матеріали спадкової справи не містять. Також в матеріалах містяться копії паспортів Російської Федерації: гр. [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Хабаровськ, дата видачі 02.02.2008, код підрозділу 330-011 та гр. [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Москва, дата видачі: 05.02.2007, код підрозділу 333-014. Позивачем подано ряд квитанцій щодо сплати комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] , зокрема за оплату житла, водопостачання, послуги з опалення, електроенергію за період з 2016 року по 2023 року. Також подано розрахункові книги по оплаті за природній газ та інші послуги газового господарства та з розрахунок за квартиру та комунальні послуги оформлені на абонента [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , кількість проживаючи 1 чол.,в яких містяться дані щодо оплати послуг з 2011р. та 2012 року по 2014 рік. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в суді своїми поясненнями підтвердили факт проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2013 року. В квартирі вони поводилися як господарі, робили ремонтні роботи, проживали постійно. Ні [PERSON] ні [PERSON] у вище зазначеній квартирі не проживали. [PERSON] також зазначив, що до появи сім`ї [PERSON] в спірному житлі проживав дідусь . Таким чином, позивачі з 2013 року добросовісно заволоділи квартирою [ADDRESS] , відкрито та безперервно нею володіють, доглядають за квартирою та забезпечують її схоронність. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі набуттям права власності, які регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2021 року у справі №140/1774/18 (провадження №61-8902св20), від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження№ 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі№ 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21), від 05 квітня 2022 року у справі № № 642/3930/20 (провадження № 61-14866св21). Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі вказали на те, що більше десяти років відкрито та добросовісно користуються спірною квартирою , а тому просять визнати за ними право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано. Відповідно ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови № 5). Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до вказаної квартири судом не здобуто. Ніхто, окрім позивачів не претендує на спірне майно, не заявляє ніяких претензій щодо нього. Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, оскільки позивачі, добросовісно, з моменту початку проживання у спірній квартирі (2013 року), відкрито, безперевно володіють спірною квартирою. Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України, ст. 316, 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved