Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 09.08.2013 року (справа 622/770/13-ц) та рішення Золочівського районного суду Харківської області від 15.11.2018 року (справа № 622/640/18), на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 1 000 гривень щомісячно на 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 09.08.2013. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Рішенням Золочівського\~районного суду\~Харківської області\~від 09.08.2013\~з відповідача\~було стягнуто\~аліменти на\~користь позивача\~на утримання\~сина [PERSON] , у розмірі 350 гривень щомісяця починаючи з 25.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Згодом рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 15.11.2018 було збільшено розмір аліментів, які вже стягувалися до 1000 гривень щомісяця , починаючи з дня набрання таким рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження щодо стягненню аліментів здійснюється Златопільським ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ (Х« АСВП 58099398 від 16.01.2019, ідентифікатор доступу В73Е48ВВ4В84). На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання дитини, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів. Позивач вважає, що розмір, присуджених до стягнення аліментів з 2013 року 350 гривень, а потім збільшених у 2018 році до 1000 гривень щомісячно на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки наразі збільшилися потреби у її розвитку, навчанні та вихованні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необхідність змінити спосіб стягнення аліментів. Зазначила, що з віком потреби дитини зростають, що у свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Вважає доведеним той факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення. Зазначила, що спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини. На підставі викладеного, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1 000 гривень щомісячно та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду\~відкрито провадження\~по даній\~справі та\~призначено справу\~до розгляду\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідач повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками 27.08.2025 за місцем його реєстрації (а.с. 27). Відповідач після отримання копії позову з додатками, не направив до суду відзив на заявлені вимоги, будь-яких клопотань, заяв чи пояснень щодо розгляду справи до суду також не надавав. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленою. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін. У відповідності до ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд вказаної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 09.08.2013 року у справі № 622/770/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача па утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 350 гривень щомісяця починаючи з 25.06.2013 року до досягнення останнім повноліття. У подальшому,\~15.11.2018\~року рішенням\~Золочівського районного\~суду Харківської\~області у\~справі №\~622/640/18\~розмір аліментів,\~які стягувалися\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~на утриммання\~сина [PERSON] \~було збільшено до 1 000 гривень щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження №58099398 державного виконавця Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 16.01.2019 на підставі виконавчого листа №622/640/18 виданого 17.12.2018 Золочівським районним судом Харківської області було збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 09.08.2013 року у справі №622/770/13-ц, та постановлено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який заресстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини пов`язані із зміною способу стягнення аліментів, зокрема з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183, 184 СК України, встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові КЦС ВС №712/6313/21 від 22 серпня 2022 року. В будь якому випадку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, будь-яких заперечень від відповідача з приводу зміни способу стягнення аліментів не надходило, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року частину другустатті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Однак при присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другоюстатті 182 СК України. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Тому значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За вказаних обставин, таку позовну вимогу слід задоволити, змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми (1000 гривень) на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам усіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Щодо стягнення судового збору. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Також, у позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем у якості доказів на підтвердження підстав для стягнення 7 000 гривень за надання правничої допомоги надано ордер серії АХ №1114077 від 04.08.2025, на підставі якого адвокат Смаль В.В. надає правничу допомогу позивачці у суді, свідоцтво про право на заняття адвокатькою діяльністю №1497, віиданого 14.11.2007 на ім`я [PERSON] , угоду від 23.07.2025 про надання адвокатських послуг адвокатом Смалем В.В. позивачці, в якій зазначена вартість послуг, затверджені обома сторонами договору, попередній розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу та квитанція до прибуткового касового ордера від 03.08.2025 на суму у розмірі 7 000 гривень. Під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим. Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved