Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

15.09.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що він купив у [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудженнями, шо знаходиться в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, який був посвідчений Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 05 квітня 1997 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-689. 05 листопада 1997 року позивач здійснив державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в Первомайському МБТІ, що підтверджується записом в книзі № 25 cтop. 255 за реєстровим номером 964. Зазначений житловий будинок розташований за вказаною вище адресою на земельній ділянці площею 0,0978 га. що була передана попередньому власнику будинку [PERSON] в користування для обслуговування житлового буднику, на підставі Рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 25.01.1994 року за № 10, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю Серії МК (копія державного акту додається). Оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку позивач не може, так як право власності та право користування на неї все ще рахується за попереднім власником будинку [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній па час виникнення спірних правовідносин, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю/споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити па підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зроби ти висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбала особа, якщо іншій спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. За таких обставин виникла необхідність у захисті права позивача шляхом визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,0978 га у зв`язку з переходом до нього права власності на будинок, який на ній розташований та для обслуговування якого вона виділялась. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача, Первомайської міської\~ради Миколаївської\~області, в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3\~статті 200 ЦПК України\~визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. У судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] являється власником житлового будинку з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, який був посвідчений Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 05 квітня 1997 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-689. Однак, право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер 4810400000:05:008:0000, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , колишньою власницею будинку на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 25.01.1994 року за № 10, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю Серії МК. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved