Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

23.11.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання. Позов мотивовано тим, що 21.03.2005 [PERSON] уклала договір довічного утримання з відповідачем про те, що вона передає останній у власність належну їй квартиру [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., реєстровий номер 114. Згідно договору, відповідач повинна була забезпечувати позивача харчуванням, одягом, необхідною допомогою, купувати ліки. Однак протягом всього часу, відповідач не виконувала вимоги договору, у зв`язку з чим позивач, будучи особою похилого віку була змушена самостійно докладати зусилля для організації свого життя, що є підставою для розірвання договору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2022 зазначена вище позовна заява надійшла в провадження судді Кузьменко В.В. Ухвалою суду від 29.11.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду\~від 27.03.2023\~закрито підготовче\~судове засідання\~призначено справу\~до розгляду\~та витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання від 21.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 01.12.2023 забезпечено позов та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] із забороною вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 01.12.2023 провадження по справі за позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання\~зупинено до залучення правонаступників позивача\~\~ [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 23.10.2024 залучено до участі в справі правонаступника померлої позивача [PERSON] \~ [PERSON] та замінено сторону позивача її правонаступником. Ухвалою суду від 23.01.2025 по справі витребувано з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області матеріали перевірки заяви [PERSON] №8256 від 29.06.2023 відносно злому та заміни замків у квартирі по [ADDRESS] \~та витребувано процесуальний документ складений за закінченням досудового розслідування кримінального провадження №12024152030000525 від 25.03.2024 року, для дослідження у судовому засіданні. Ухвалою суду\~02.07.2025\~суддя Кузьмеко\~В.В.\~відмовив у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Кузьменко В.В. у цивільній справі. Ухвалою суду 02.07.2025 суддею Кузьменко В.В. задоволено самовідвід від розгляду справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 зазначена цивільна справа заява надійшла в провадження судді Лагода А.А. Ухвалою суду від 16.07.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.08.2025 закрито підготовче судове засідання призначено справу до розгляду. 30.11.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Шергелюк О.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві адвокат відповідача наголошує, що в позові відсутні посилання на будь-які докази на підтвердження твердження щодо ненадання позивачці повного утримання (забезпечення одягом, харчуванням, доглядом тощо). Впродовж 17 років між сторонами не виникало непорозумінь стосовно їх відносин по договору. На момент звернення з позовом позивачці виповнилось 95 років. Позивач перебувала під впливом сторонніх людей, не виключено, що позов поданий саме під впливом тих, хто, начебто діяв у її інтересах. Докази про забезпечення позивача харчуванням відсутні бо сторони по договору не вели таких підрахунків, між сторонами за 17 років склалися майже родинні відносини. До 2013 сторони жили по сусідству, відповідач готувала і годувала також позивача. Після 2013 відповідачка переїхала на інше місце проживання щоб було зручніше допомагати позивачу, купувала харчі, готувала страви. Придбала позивачці холодильник аби не псувались харчі, що можуть підтвердити свідки. Відповідач забезпечила позивачу декларацію з сімейним лікарем, ставила крапельниці. Впродовж 17 років відповідач прала одяг та білизну позивача, прибирала в квартирі, купала її, придбала металопластикові вікна у кухні позивача, створювала для позивача належні побутові умови. Також відповідач оплачувала комунальні послуги за квартиру в якій проживала позивач. Всі витрати значно більше за 17,00 грн. за місяць як передбачено в договорі. В лютому 2022 відповідач маючи 8 річну дитину вирішила виїхати в евакуацію, забрати з собою позивача було неможливо через її вік та фізичний стан. За погодженням з позивачем було вирішено, що відповідач буде оплачувати довіреній людині витрати на піклування за позивачем. По дорозі в евакуацію на телефон відповідача надійшов дзвінок жінки, яка представилась [PERSON] яка заявила, що забрала до себе позивача, а квартира перейде до неї. Про замінені замки в квартирі підтвердила родичка яка мала доглядати за позивачем. Як тільки стало можливим виїхати в м. Миколаїв відповідач 29.06.2023 звернулась до правоохоронних органів із заявою про викрадення позивача, заміною замків. 28.11.2024 від представника позивача [PERSON] адвоката Бєлової Р.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 21.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 114; застосувати наслідки розірвання договору, повернувши квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м у власність [PERSON] ; зняти заборону з квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м., яку було накладено 21.03.2005 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. за договором довічного утримання, укладеного 21.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровану в реєстрі заборон за реєстр. № 2; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усі судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. 10.03.2025 до суду від Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2024 у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення разом з копіями матеріалів. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, при цьому зазначили, що відповідачем не виконано умови договору та вона фактично самоусунулась від виконання своїх зобов`язань. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, при цьому додала, що її довіритель належним чином виконувала свої зобов`язання по договору і доказів протилежного стороною позивача не надано. Третя особа приватний нотаріус Сидоренко Л.М. в призначене судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належними чином. Раніше 13.06.2025 до суду від третьої особи надходило клопотання про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, заслухавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Аналіз статті\~744\~ЦК України\~свідчить,\~що законодавець,\~передбачивши можливість\~визначення в\~договорі обов`язків\~як з\~утримання,\~так і\~догляду,\~розмежував указані\~поняття.\~Так,\~утримання характерне\~для зобов`язань\~майнового характеру,\~в той\~час як\~догляд,\~з-поміж\~іншого,\~може полягати\~в конкретних\~діях,\~турботі та\~опікуванні набувача\~над відчужувачем\~у силу\~його похилого\~віку та\~потребі в\~сторонній допомозі,\~що відповідає\~висновку у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 645/3284/19 (провадження № 61-15301св20). Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Судом встановлено, що 21.03.2005 між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сидоренко Л.М., зареєстровану у реєстрі за №114 (далі Договір). Відповідно до п.1 Договору позивач ( [PERSON] ) передала у власність відповідача ( [PERSON] ) квартиру [ADDRESS] , житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м. Згідно з п.5 Договору відповідач ( [PERSON] ) зобов`язалась довічно утримувати позивача ( [PERSON] ), забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, ліками та залишити в її безоплатному довічному користуванні вище вказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (лікування, харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 17,00 грн. на місяць. Сторони домовились, що цей Договір не передбачає забезпечення грошима [PERSON] зі сторони [PERSON] . З наданих приватним нотаріусом Сидоренко Л.М. документів до Договору судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1997 вказана вище квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2004 [PERSON] успадкувала частки квартири [ADDRESS] від свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Заявою від 21.03.2005 [PERSON] чоловік [PERSON] надав останній згоду на укладення його дружиною договору довічного утримання з [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.06.2021 визначено, що [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 95 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2023. Відповідно до заповіту від 19.03.2022 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується матеріалами спадкової справи №118/2023 від 29.11.2023. Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (п.6 Договору). Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов договору належать умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного вид), а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому прямо і чітко вирішено питання про значення вини для вирішення спору про розірвання договору: договір підлягає розірванню незалежно від вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язання. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пред`являючи позов, позивач послалась на те, що відповідач не виконувала вимоги п.5 Договору, не надавала позивачці повного утримання, не забезпечувала одягом, харчуванням, доглядом, не купувала ліки, не надавала необхідної допомоги, що є підставою для розірвання Договору. Вирішуючи питання про «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). [PERSON] пояснила суду, що з початку повномасштабної війни забрала до себе двоюрідну бабусю [PERSON] бо її ніхто не доглядав. В судовому засіданні допитано свідків. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що спілкувалась з [PERSON] вона працювала у [PERSON] нянею доглядала її сина [PERSON] , який виріс та поїхав. Після чого у [PERSON] відносини зіпсувались з бабусею, яка розповідала як вона на неї кричала, закривала у квартирі. [PERSON] коли вийшла заміж та народила дитину переїхала і дуже рідко стала приїздити до бабусі. [PERSON] доглядала себе до війни, просила сусідів щоб принесли їжу. Зазначила, що [PERSON] була роздратована коли сусіди намагались нагодувати бабусю. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] знає давно, вона була масажистом в його дружин. Вона казала, що є сусідка за якою та доглядає, носить продукти, готує. Коли розпочалась війна [PERSON] потрапила під обстріл та виїхала разом з донькою в Німеччину. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що познайомилась з [PERSON] приблизно 15 років тому. Свідку відомо зі слів [PERSON] , що остання близько 20 років доглядає за бабусею. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що в будинку проживає 30 років, знає [PERSON] і [PERSON] , і що бабуся допомагала з дитиною. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] були дружні, вони були як рідні близько 20 років. [PERSON] просила сусідів приглянути за бабусею коли у 2022 виїхала дза кордон. [PERSON] повідомила свідку, що бабуся переписує на неї квартиру, родичів у бабусі не було, ніколи не бачила їх. До війни [PERSON] сама підіймалась на 4 поверх до свідка, в неї зі здоров`ям все було нормально, ключі від квартири [PERSON] залишала двом сусідам тому закрити [PERSON] не могли. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] і [PERSON] знає десь 30 років, вони здружились, [PERSON] доглядала дитину [PERSON] . Свідку відомо зі слів [PERSON] , що вона зробила заповіт. Свідок бачив, як [PERSON] носила бабусі їжу, скарг від бабусі на [PERSON] не було. Допитана в\~якості свідка\~ [PERSON] \~пояснила суду,\~що [PERSON] \~приходиться їй\~невісткою,\~яка доглядала\~ [PERSON] яку\~знала десь\~10\~років,\~свідок приходила\~до [PERSON] ,\~невістка готувала\~їй їсти,\~купувала ліки.\~ [PERSON] виїхала\~з [PERSON] \~06.03.2022,\~а через\~тиждень свідок\~разом з\~іншою жінкою\~при відвідуванні\~ [PERSON] виявили\~її відсутність,\~сусіди повідомили\~їм,\~що [PERSON] \~забрали,\~якісь родичі.\~ \~ Згідно пояснень свідків встановлено, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] до моменту виїзду з м. Миколаєва під час активної фази війни у 2022, яка згодом повернулась у 2023 році, а в цей проміжок просила сусідів та третіх осіб доглянути за бабусею. Надані відповідачем виписки з її банківського рахунку і додатковим рахункам свідчать про те, що остання здійснювала оплату комунальних послуг за адресою відчуженого домоволодіння. [PERSON] не перешкоджала [PERSON] проживати у будинку, і цей факт сторони не оспорювали. Доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язань або неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, які закріплені сторонами у пункті 5 Договору довічного утримання, сторона позивача не надала. Матеріали справи не містять даних про наявність претензій з боку [PERSON] на адресу відповідача щодо невиконання умов договору довічного утримання з дня укладення Договору з 21.03.2005 до дня звернення до суду з цим позовом 23.11.2022. Отже, аргументи сторони позивача щодо невиконання відповідачем умов Договору спростовуються матеріалами справи, суд приходить до висновку про те, що правонаступник [PERSON] [PERSON] не довела обґрунтованості своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, оскільки [PERSON] надала докази на утримання відчужувача, включаючи оплату комунальних послуг. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені стороною позивача в силу ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню та покладаються на сторону позивача. Раніше застосовані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню в силу ч. 9 ст. 158 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed