Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Після розірвання шлюбу вони разом з відповідачем досягли згоди, що діти повинні отримати належну освіту, а тому разом обрали платний приватний навчальний заклад «Атмосферна Школа», і на підставі заяви батьків дітей зарахували до вказаного закладу, де вартість навчання щомісячно становить 2\~290,00 грн за кожну дитину. Спочатку відповідач цікавився успіхами дітей, їх поведінкою, але на даний час кошти на оплату навчання дітей не надає. Зазначила, що вона (позивач) самостійно сплатила за навчання дітей у приватному навчальному закладі за 2024 рік 27\~820,00 грн, за 2025 рік 20\~610,00 грн, що загалом становить 48\~430,00 грн. Вважала, що усю сплачену нею суму за навчання дітей необхідно стягнути з відповідача. Враховуючи наведені обставини, просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] в розмірі 48\~430,00 грн. За ухвалою суду від 08 липня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 06 серпня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Боряк Г.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник вказала, що позивач не надала жодних доказів щодо того, що навчання у приватній школі є особливою обставиною і, що діти потребують навчання саме у цьому закладі через свій винятковий талант чи стан здоров`я. Твердження позивача про спільний вибір навчального закладу «Атмосферна Школа» є неповними, оскільки вибір даного закладу було тимчасовим рішенням після повернення родини з-за кордону у 2022 році, щоб діти могли продовжити навчання. Відповідач погодився на це як на тимчасове рішення, виходячи з обставин, що склалися на той момент. Про постійне навчання у даному закладі мова не йшла. Крім того, відповідач категорично заперечував проти продовження навчання дітей у вказаному навчальному закладі через низьке освітнє навантаження та виключно онлайн-формат навчання. Рішення про продовження навчання з вересня 2023 по 2025 рік в ТОВ «Атмосферна школа» позивач прийняла одноосібно, всупереч прямим запереченням батька. Твердження позивача про те, що вона самостійно утримує та виховує дітей не відповідають дійсності, оскільки відповідач завжди брав і продовжує брати участь у фінансовому забезпеченні дітей. Зазначила, що після розірвання шлюбу за заявою позивача 19 травня 2025 року Бородянським районним судом Київської області було винесено судовий наказ, яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, та в подальшому відкрито виконавче провадження № 78514660, у межах якого він з травня 2025 року сплачує аліменти в розмірі 5\~000,00 грн. Зауважила, що на даний час відповідач офіційно не працює, його фінансове становище є скрутним і об`єктивно не дозволяє нести додаткові витрати у розмірі, який просить позивач. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому доводи та просила його задовольнити. Додатково зазначила, що вартість навчання є помірною та не перевищує ті витрати, які б вона повинна була нести, якщо б діти відвідували звичайну школу, враховуючи необхідність нести витрати на фонд класу, обіди, тощо. Зауважила, що рішення про навчання дітей у приватному закладі було прийнято нею та відповідачем спільно, у зв`язку із ситуацією в країні та постійними повітряними тривогами. Наразі син вже закінчив навчання у цьому приватному закладі, а донька продовжує навчання. Вона (позивач) не чинить перешкоди відповідачу у вихованні дітей, молодша дитина навіть деякий час проживала з батьком, проте у подальшому відмовилася проживати з останнім через погане ставлення до неї жінки, з якою наразі проживає відповідач. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Боряк Г.Ю. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Додатково відповідач вказав, що дійсно ним та позивачем було прийнято спільне рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі, проте таке рішення було тимчасовим та обумовлено тим, щоб діти, повернувшись з-за кордону, могли безперешкодно продовжити навчання. Щодо доходів відповідач вказав, що він наразі працює, але не офіційно. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року (а.с.13, 14). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 11). На підставі судового наказу, виданого 19 травня 2025 року Бородянським районним судом Київської області, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 16 травня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 63). З примусового виконання даного судового наказу 07 липня 2025 року було відкрито виконавче провадження № 78514660 (а.с. 64). З копії довідки Вих.№01-07/1882 від 20 травня 2025 року та копії характеристики Вих.№01-08/241 від 21 травня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 11 класі на дистанційній формі навчання ТОВ «Атмосферна школа» на підставі заяви батьків (наказ про зарахування №3-З від 26 вересня 2022 року) (а.с.39-40). Також, як вбачається з копії довідки про підтвердження укладання договору публічної оферти Вих.№146 від 20 травня 2025 року та копії характеристики Вих.№01-08/240 від 20 травня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , була зарахована до 4 класу на підставі заяви батьків у відповідності до наказу №3-З від 26 вересня 2022 року; наразі навчається у 6 класі; загальна сума сплачена за навчальний рік 2024/2025 становить 20\~610,00 грн; місячна вартість навчання з вересня 2024 року по травень 2025 року становить 2\~290,00 грн (а.с.41, 42). Позивачем надано копії квитанцій про оплату нею послуг за навчання дітей у ТОВ «Атмосферна школа» за період з 2024 2025 рік в загальному розмірі 48\~430,00 грн (а.с.17-38). Обставини понесення позивачем витрат на оплату послуг навчання дітей у приватному навчальному закладі та розмір цих витрат не заперечувалися та не оспорювалися відповідачем у відзиві та у судовому засіданні. У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує, що влаштування дітей до приватного навчального закладу було спільним рішенням батьків, проте це рішення, за його твердженням, було тимчасовим. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами ч. 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~185\~СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20. У постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19, від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] підтвердив, що їх діти почали навчатися у приватному платному навчальному закладі внаслідок прийняття батьками відповідного спільного рішення про це. Таке спільне рішення, відповідно до позиції відповідача, було як тимчасовий захід, і на продовження навчання дітей у приватному навчальному закладі з вересня 2023 року по 2025 рік він був не згоден. Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16 погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16 зазначено, що дитина навчається в приватній школі за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався у 2016-2018 навчальних роках. У свою чергу, у постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 Верховний Суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про необхідність стягнення додаткових витрат на навчання у приватному навчальному закладі дитини, та вказали, що обрання навчального закладу здійснювалося обома батьками. З наведеного вбачається, що навчання дитини у приватному навчальному закладі за рішенням лише одного з батьків та за відсутності особливих обставин, які зумовлювали необхідність навчання дитини у такому закладі та в такий спосіб, не дає однозначної можливості відносити витрати на оплату послуг приватного навчального закладу до додаткових витрат на утримання дитини. Разом з тим, якщо рішення про навчання дитини у приватному навчальному закладі прийнято спільно обома батьками, залежно від їх матеріальних можливостей та бажання, то витрати на оплату послуг приватного навчального закладу можуть бути віднесені до додаткових витрат на утримання дитини. Як встановлено судом та підтверджено відповідачем [PERSON] , рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі дійсно було прийнято спільно позивачем та відповідачем, попередньо ними погоджено та відповідало їх бажанням. Діти відповідно до їх спільного рішення навчаються у приватному навчальному закладі з 2022 року і по сьогоднішній день. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] будь-яким чином протягом всього часу заперечував проти навчання дітей у приватному навчальному закладі або з самого початку не погоджувався на таке навчання, ані матеріали позовної заяви, ані матеріали відзиву не містять. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до навчального закладу або до позивача із запереченнями щодо навчання дітей у цьому навчальному закладі. Так само у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доводів відповідача щодо негативного впливу на дитину продовження її навчання у приватному навчальному закладі. Доводи відповідача [PERSON] щодо усунення його від участі у вирішенні ключових питань життя дітей, ігнорування думки відповідача у питаннях виховання, а саме освіти дітей, так само не знайшли свого документального відображення, зокрема, шляхом звернення відповідача до уповноважених органів влади тощо. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі з дистанційною формою освіти було спільно прийнято позивачем та відповідачем, діти протягом 2022-2025 років продовжують навчатися в обраному сторонами навчальному закладі, а відповідачем не доведено факт заперечення проти продовження навчання дітей у вказаному закладі, суд приходить до висновку, що витрати на оплату послуг з навчання дітей у приватному навчальному закладі в межах даної справи є додатковими витратами на утримання дитини, які мають нести обидва з батьків в рівній частці. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц , від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18. Відповідачем [PERSON] не надано відомостей щодо наявності істотних обставин, які б впливали на визначення частки компенсації додаткових витрат на утримання дитини. Наявність судового рішення про стягнення аліментів не звільняє від обов`язку участі у додаткових витратах на утримання дитини, а з наданих суду документів не вбачається, що виконання аліментного обов`язку істотно позначилося на майновому стані відповідача. До того ж аліменти стягуються з відповідача починаючи з 16 травня 2025 року, тоді як позивач просить стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати за період з 07 січня 2024 року по 06 травня 2025 року. Крім того, відповідач, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання і розвитку власних дітей. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Дослідивши надані сторонами докази, враховуючи наведені вище норми законодавства, а також з огляду на те, що батьки мають рівні права та обов`язки, в тому числі щодо утримання дітей, суд вважає доведеними понесені додаткові витрати на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] у загальному розмірі 48\~430,00 грн, половина з яких підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, суд, частково задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 24\~215,00 гривень.

Outcome: partial