Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

18 грудня 2020 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали угоду про надання особистого кредиту № 501132786 відповідно до умов якого, позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього. Проте, в порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав в результаті чого станом на 02 жовтня 2020 року має прострочену заборгованість в сумі 106454 грн. 31 коп., з яких: 83423 грн.71 коп. - заборгованість за кредитом; 7280 грн. 60 коп. - заборгованість по відсотках; 15750 грн. комісія. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 25 січня 2021 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням дати підготовчого судового засідання. 03 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що з банком жодного кредитного договору не укладав та зазначив, що в пункті 3 Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501132786 вказано, що кредит надається позичальнику на власні потреби в сумі 11261,28 грн. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок [NUMBER] ; в сумі 48188 грн. 42 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором № 501025650 від 10 травня 2018 року; в сумі 40300 грн. 30 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором № 501098147 від 26 грудня 2018 року. Також 250 гривень оплата страхового платежу згідно умов Договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника за програмою «Альфа-Сервіс» № 107501132786 від 16 квітня 2019 року. Плата страхового платежу була нав`язана банком, а «Альфа-Сервіс» є пов`язана особа банку, а відтак дана оборудка не відповідає ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». В квітні 2019 року він звернувся до банку з метою реструктуризації своєї заборгованості за кредитним договором. Співробітниця банку пояснила, що вони можуть рекструктуризувати його кредит таким чином, щоб сума платежу стала меншою, на що він погодився. Співробітниця банку оформила всі документи та дала їх на підпис. Він є людиною похилого віку, має слабкий зір, є пенсіонером, тому не зміг в повному обсязі ознайомитися з поданими документами, тим більше, що в даному документі містилися слова іноземного походження зміст яких він не розуміє на сьогоднішній день. Тоді співробітниця банку своїми словами пояснила що сума щомісячного платежу буде менша ніж за попередньою угодою. За таких обставин він підписав документи подані співробітницею банку. Однак копій документів йому не було надано, оскільки вони мали зберігатися у кредитній справі. В подальшому він став у відділенні банку проводити оплату заборгованості в іншому розмірі, однак з літа 2019 року його стали дошкуляти дзвінками представники служби безпеки банку з приводу погашення заборгованості за кредитами. Його сповістили, що існує непогашена заборгованість. Він звернувся до банку з даного приводу задля врегулювання ситуації, де дізнався, що реструктуризація не була проведена, а банк змінив у хитрий спосіб порядок погашення комісії, і в результаті окрім погашення тіла кредиту він повинен сплачувати ще винагороду банку за обслуговування кредиту. Спочатку він намагався платити однак зрозумівши, що надходжень не достатньо для погашення та з настанням карантину він втратив частину доходу, перестав сплачувати платежі. Він неодноразово звертався до банку з приводу реструктуризації заборгованості, відміни комісії, однак банк в порушення вимог чинного законодавства не йшов на його вимоги, не надав документи за якими було перераховано кошти на погашення заборгованості за кредитними договорами вказаними в Оферті. Кошти з поточного рахунку він також не отримував. Отже жодних коштів від банку за Офертою він не отримав, а серед поданих банком документів докази виконання фінансової операції відсутні. Також жодного разу він не звертався до банку з заявою про відкриття рахунку. Угоди про банківське обслуговування між ним та банком не укладалось. Умови відкриття закриття та обслуговування рахунку з банком не погоджував. Серед поданих до суду документів відсутні первині бухгалтерські документи про надання кредитних коштів. Єдиним документом на який посилається банк серед поданих документів є розрахунок заборгованості. З приводу розрахунку заборгованості поданого банком, зауважив, що даний розрахунок заборгованості не є первинним доказом. В той же час, він підписаний особою, повноваження якої не підтверджені жодним доказом, та не містить даних посадової особи (прізвища ім`я по батькові). Представник позивача не має повноваження на складання та підписання розрахунку заборгованості, адже право підпису на фінансових документа мають перші та другі працівники юридичної особи, а це керівник та головний бухгалтер. Головний бухгалтер не видавав доручення на право підпису та воно відсутнє в матеріалах справи. Окрім того, як зазначено в листах та роз`ясненнях НБУ розрахунок заборгованості має бути складений виходячи з даних, які містяться на рахунках відкритих для обслуговування кредиту. В той же час позивач не надав до суду виписок по рахунках які відкриті за кредитною угодою, або для обслуговування кредитної угоди. Також незрозумілим залишається той факт, що банк сформовану ним же Оферту подає як доказ волевиявлення самого позичальника. Кожна особа яка бажає отримати кредит домагається менших відсотків, а Оферта свідчить що [PERSON] просить банк надати йому кредит на умовах вигідних банку, та просить дозволити йому сплатити комісію попри невідповідність таких дій вимогам законодавства та визнання комісії Верховним Судом нікчемною, приносячи собі збитки. Крім того, відповідач зазначив, що не має вищої освіти, не розуміється в банківських тонкощах, не розуміє змісту слів іноземного походження, а відтак не подавав до банку оферту, а лише підписав ті документи, на яких наполягав банк, бажаючи досягти здешевлення кредиту. Посилаючись на викладене, а також на те, що позовна заява є безпідставною, вона не відповідає вимогам чинного законодавства та викладене в ній не доводиться жодним належним доказом, відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, 03 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «Альфа Банк» у якому просив визнати недійсними пункт 1 Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501132786 від 16 квітня 2019 року та Угоду про надання особистого кредиту № 501132786 укладену між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що з банком жодного кредитного договору не укладав. Посилання банку на угоду про надання особистого кредиту № 501132786 є надуманим та не відповідає дійсності. Відповідно до пункту 1 Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501132786 від 16 квітня 2019 року банком було встановлено плату за обслуговування кредиту. В той же час не зазначено, які саме послуги банк буде надавати та за що сплачується комісія. Скоріше за все, вважає, що плата за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Згідно вимог законодавства банкам заборонено встановлення платні за повернення кредиту, ведення кредитної справи, моніторинг платоспроможності позичальника тощо. Дану роботу банк повинен виконувати безкоштовно, а тому умова договору якою встановлено платню за обслуговування кредиту, без деталізації представлених послуг є нікчемною. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься у графіку щомісячних платежів. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про споживчий кредит» визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Згідно з вимогами ст. 368 ЦК України запит на укладання угоди називають офертою. Offero (в перекладі означає пропоную) пропозиція певній стороні укласти договір з урахуванням викладених умов, може мати письмову або усну форму. Оферта вважається прийнятою після її акцепту. Прийняття (акцепт) оферти є юридично значущою дією, наслідком якої є виникнення між сторонами договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України оферат це пропозиція на укладання договору наслідком якої має утворитися угода яка має містити умови викладені в оферті. Отже законодавство не поєднує оферту з поняттям договору. Оферта є заявою про можливість укладання договору. Таким чином в розумінні змісту ч. 2 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» це є підставою для визначення можливості укласти кредитний договір, тим більше, що оферта не містить обов`язкових вимог, закріплених у вказаному Законі. Угода про надання особистого кредиту № 501132786 не була укладена в письмовій формі, як того вимагає ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Законодавством чітко закріплено форму договору про кредит та обов`язкові умови які угода має містити. Отже угода є нікчемною, яка не породжує юридичних наслідків. Також п. 1 угоди про надання особистого кредиту № 501132786 не відповідає вимогам законодавства. Даний пункт порушує ст. 18 Закону України «По захист прав споживачів» та ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Посилаючись на викладене, [PERSON] просив визнати недійсними пункт 1 Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501132786 від 16 квітня 2019 року та Угоду про надання особистого кредиту № 501132786 укладену між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та [PERSON] . Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року зустрічний позов\~ [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору об`єднано в одне провадження із позовною заявою АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою від 10 березня 2021 року була задоволена заява [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 22 вересня 2022 року представником відповідача за зустрічним позовом надано письмові пояснення щодо зустрічного позову у яких представник посилається на те, що 16 квітня 2019 року [PERSON] було надано до Банку оферту (пропозицію укласти договір), відповідно до якої Банком було прийнято таку пропозицію (акцепт) та підписано стороною Банку на умовах, які було запропоновано в оферті. Даний Акцепт було отримано стороною позичальником [PERSON] , про що свідчить його підпис внизу оферти, де зазначено: «підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування та про те, що Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501132787, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 16.04.2019р. отримав». Тобто, підтверджено той факт, що позичальник отримав всю інформації щодо умов кредитування. Пропозиція щодо умов договору надана самим [PERSON] , а тому немає підстав для зміни умов договору в судовому порядку зі сторони особи, яка сама подала оферту (це стосується вимоги про визнання недійсним п. 1 Оферти). Крім того, незрозумілою є позиція [PERSON] щодо визнання недійсним п. 1 Оферти, оскільки оферта в даному випадку це документ, який наданий самим позичальником на умовах, запропонованих ним та отриманням згоди банку. Тобто, слід вбачати, що [PERSON] визнає недійсним п. 1 Оферти, яку сам і запропонував і подав до банку як пропозицію. У зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на ту обставину, що між сторонами відсутній укладений письмово договір кредиту № 50113276 з посиланням на порушення вимог ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: продавець не повинен включати у договори умови, які є несправедливими. При цьому, акцепт повністю відповідає умовам оферти (запропонованим самим [PERSON] ), в акцепті чітко встановлені всі погоджені сторонами умови: сума кредиту, тип кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування, а також пунктом 1 б встановлено комісійну винагороду за користування кредитом в розмірі 2,10 %, яка запропонована офертою. Крім цього, до акцепту додано Додаток № 1 з графіком платежів і розбивкою таких платежів помісячно з загальною сумою, а також [PERSON] , як позичальник, був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501132786 від 16 квітня 2019 року (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), якими чітко визначена сума щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, що підтверджується його підписами, а, отже, він погодився на такі умови кредитного договору. До того ж [PERSON] , як позичальник, мав можливість протягом 14 днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі і в разі отримання ним грошових коштів (ст.15 Закону №1734-VII ), однак, жодних дій щодо відмови від договору він не вчинив, що в чергове свідчить про те, що він погодився з усіма істотними умовами договору. Отже, на момент укладення кредитного договору набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні витрати за споживчим кредитом, до яких належать проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування та повернення кредиту, відтак втратила чинність норма Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняла кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та передбачено умовами кредитного договору. За наведених обставин, встановивши, що [PERSON] запропонував, а в подальшому погодився із усіма істотними умовами договору, зокрема, щодо оплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка є незмінною, і була відображена як в Оферті, Акцепті, так і у Додатку №1 до оспорюваного кредитного договору, які підписані [PERSON] , тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Посилаючись на викладене, представник відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. 30 травня 2023 року до суду надійшло клопотання АТ «Сенс Банк» з повідомленням про те, що з 01 грудня 2022 року змінено назву АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Учасники справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом АТ «Альфа-Банк» надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім того, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним п.1 Оферти № 501132786 від 16 квітня 2019 року та визнання недійсною угоди про надання особистого кредиту № 501132786 залишити без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п.\~2\~ч.\~7\~ст.\~128,\~ч.\~3\~ст.\~131\~ЦПК України, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за\~первісним позовом за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2019 року [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з якою позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. За наступних умов: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 100000 грн., процентна ставка - 13,99 % річних, тип ставки - фіксований, строк кредиту - 48 місяців. Кредит надається позичальнику для: власних потреб - в розмірі 11261 грн. 28 коп., повернення заборгованості за кредитним договором № 501025650 від 10 травня 2018 року - в розмірі 48188 грн. 42 коп., повернення заборгованості за кредитним договором № 501098147 від 26 грудня 2018 року - в розмірі 40300 грн. 30 коп., оплати страхового платежу - в розмірі 250 грн. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за відновлюваною кредитною лінією, але не менше 50 грн., також запропоновано Банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору. Всі відносини, що не врегульовані угодою, [PERSON] запропонував врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.com.ua (а.с. 7). Оферта позичальника була прийнята банком, що підтверджується Акцептом пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 16 квітня 2019 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» (том 1 а.с. 9). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором №501132786 від 16 квітня 2019 року станом на 02 жовтня 2020 року становить 106454 грн. 31 коп., з яких: 83423 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом, 7280 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам, 15750 грн. по комісії (том 1 а.с. 12). Згідно з Витягом з державного реєстру банків АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк», про що внесено запис від 01 грудня 2022 року ( том 1 а.с. 226). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст..ст. 76, 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо заперечень відповідача за первісним позовом [PERSON] проти позову суд зазначає наступне. Так, відповідач за первісним позовом зазначає, що не підписував жодного кредитного договору, а оферта не є кредитним договором та не містить обов`язкових вимог, встановлених законодавством. Разом з тим, такі твердження відповідач за первісним позовом спростовуються копією Оферти на укладення угоди про надання кредиту №501132786 від 16 квітня 2019 року та копією анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», які підписані особисто відповідачем (а.с. 7, 9). Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, відповідачем за первісним позовом [PERSON] періодично здійснювалося погашення за вищевказаним кредитом. Про те, що ним здійснювалась оплата заборгованості у відділенні банку Терещук П.П. зазначив також у своїх запереченнях проти позову, таким чином підтвердивши існування кредитних зобов`язань. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» (редакція якого діяла на час підписання анкети-заяви) споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Однак всупереч вимог закону відповідач за первісним позовом [PERSON] не повідомив про відмову від кредиту. Щодо тверджень відповідача за первісним позовом про нікчемність умови договору про сплату комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (редакція якого діяла на час підписання анкети-заяви) загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Враховуючи викладене, а також те, що позивач за первісним позовом довів належними та допустимим доказами наявність в нього права вимоги до відповідача, а відповідач порушив умови кредитного договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розгляду зустрічного позову [PERSON] , суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судові засідання призначені на 19 серпня 2025 року та 25 вересня 2025 року не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про дати, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином судовими повістками, надісланими позивачу за зустрічним позовом [PERSON] , згідно поданої ним письмової заяви, відповідно до ч. 13 ст. 128 ЦПК України, за допомогою СМС-повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку, які доставлені (т. 2 зв. бік а.с. 98, 103), а його представнику [PERSON] відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою вказаною ним в довіреності на представлення інтересів (том. 1 а.с. 70), які повернуті до суду з підписами [PERSON] про отримання (том 2 а.с. 100, 105). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] на вказані дати клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин або заяв про розгляд справи за їх відсутності на вказані вище дати до суду не надавали. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.\~223\~ЦПК України неявка\~у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд має право контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, зокрема й позивача, оскільки на нього поширюється порядок цивільного судочинства, а відтак й обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. В прямі обов`язки осіб, які беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Разом із тим, справа знаходиться у провадженні суду з 18 грудня 2020 року, при цьому суд не в змозі здійснювати розгляд справи за відсутності позивача або його представника та ухвалити рішення по суті спору через їх неодноразову неявку та через відсутність заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~257\~ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи викладене, тривалість провадження у справі, а також того факту, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дати, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин та не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому суд розцінює їх пасивну поведінку, як втрату інтересу до предмету спору та залишає зустрічний позов [PERSON] без розгляду, на підставі ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача 2102 грн. судового збору, оплата яких підтверджується відповідним меморіальним ордером №35779507 від 07 грудня 2020 року (том 1 а.с. 1). Судові витрати за зустрічним позовом слід віднести на рахунок позивача за зустрічним позовом. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved