Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

В червні 2025 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєва Ганна Миколаївна, мотивуючи наступним. На даний час у неї [PERSON] в документах, що підтверджують факт родинних відносин між нею і спадкодавцем її покійним батьком [PERSON] виникли розбіжності, що унеможливлюють оформлення спадкових прав, а тому вона змушена звернутись до суду з відповідною заявою про встановлення факту родинних відносин (ст.4 ЦПК України). Свою позицію по даній справі вона мотивує наступним. [INFO] помер її рідний батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Володарською селищною радою від 17 березня 2025 року, свідоцтво серії [NUMBER] . Після смерті її рідного батька залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,5248 га кадастровий номер земельної ділянки 3221686000:03:004:0013 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,4813 га кадастровий номер земельної ділянки 3221686000:03:004:0012. 17 квітня 2025 року вона звернулась до приватного нотаріуса Полєжаєвої Г.М. Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області для оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті спадкодавця - [PERSON] в зв`язку з чим була зареєстрована спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 73959446. 05 червня 2025 року вона через свого представника [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Плєжаєвої Г.М. Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області шляхом подачі заяви прийняття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] або вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 05 червня 2025 року вона отримала постанову за № 101/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де вказано, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин - у зв`язку зрізнім написанням у документах, які встановлюють смерть спадкодавця [PERSON] та свідоцтва про народження [PERSON] в якому вказаний батько [PERSON] , представник спадкоємця не надав нотаріусу документи, що є належним доказом його родинних відносин зі спадкодавцем, які відповідають вимогам підпункту 4.2. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином в прізвищах спадкодавця [PERSON] і спадкоємця [PERSON] допущена помилка в літері, що зумовлено говірковими фонетичними особливостями, впливом парадигми розмовних варіантів імені, покладеного в основу прізвища. Таким чином при оформленні спадкового майна та видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом виникли розбіжності в прізвищі її батька [PERSON] та її прізвищі [PERSON] , що унеможливлює подальше оформлення зразкових прав, а тому вона звернулась до суду для встановлення факту родинних відносин для оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті її батька. Інших розбіжностей зокрема ім`я, по батькові, місце народження, рік народження її батька не має. Просила суд встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що померлий [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який був зареєстрований по [ADDRESS] є рідним батьком [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована по [ADDRESS] ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025 ( а. с. 34-35 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 01 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєва Ганна Миколаївна про встановлення факту родинних відносин. Призначено справу до розгляду в судове засідання на 23.07.2025. Одночасно, витребувано у приватного нотаріуса\~ Полєжаєвої Г.М. належним чином завірену копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ( а. с. 39-40 ). 23.07.2025 судове засідання було відкладено на 05.09.2025 ( а. с. 44 ). 08.08.2025 за вх. № 45025 судом отримано від приватного нотаріуса на виконання ухвали суду завірену належним чином копію спадкової справи № 20/2025 ( а. с. 47, 48-67 ). Ухвалою суду від 05.09.2025 залучено в якості заінтересованої особи [PERSON] ( а. с. 70-72 ) та відкладено судове засідання на 02.10.2025. В судове засідання 02.10.2025 заявник не з`явилась,\~ 23.07.2025 за вх. № 41282 судом отримано заяву від представника заявника адвоката Тимошенка В.П., в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити їх. Заяву про виклик свідків просить залишити без розгляду\~ ( а. с. 43 ). Заінтересована особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєва Ганна Миколаївна в судове засідання 02.10.2025 не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу у вигляді «Судова повістка про виклик» ( а. с. 74 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). \~ Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. \~ Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Тому, суд приходить до висновку, що заінтересована особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєва Ганна Миколаївна була належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України. Окрім цього, згідно матеріалів справи вбачається, що заінтересована особа обізнана про наявність на розгляді в суді даної справи, оскільки на попереднє судове засідання також повідомлялась належним чином, а також на виконання ухвали суду надано копію спадкової справи. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання 02.10.2025 не з`явився, 15.09.2025 за вх. № 52526 судом отримано пояснення, в яких [PERSON] підтвердив, що [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Крім того, не заперечував проти задоволення судом заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Зазначав, що спір про право у них відсутній. Просив врахувати дані пояснення при винесенні судом рішення та слухати справу без його участі ( а. с. 76 ). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник заявника та заінтересована особа [PERSON] скористалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання ( ч. 1 ст. 316 ЦПК України ). Згідно наявної в матеріалах справи копії паспортних даних заявника, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 10-11 ). Тому, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] у віці 75 років, про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 17.03.2025 Володарською селищною радою ( а. с. 20 ). Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Г.М. була заведена спадкова справа під № 20/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,5248 га кадастровий номер земельної ділянки 3221686000:03:004:0013 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,4813 га кадастровий номер земельної ділянки 3221686000:03:004:0012 ( а. с. 24-25, 26-27 ). 17 квітня 2025 року [PERSON] \~ звернулась до приватного нотаріуса Полєжаєвої Г.М. Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області для оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті спадкодавця - [PERSON] ( а. с. 48)\~ в зв`язку з чим була зареєстрована спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 73959446. 05 червня 2025 року заявник через свого представника [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Плєжаєвої Г.М. Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області шляхом подачі заяви прийняття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] або вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а. с. 66 ). 05 червня 2025 року винесено постанову за № 101/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а. с.67 ). В зазначеній постанові вказано, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин - у зв`язку зрізнім написанням у документах, які встановлюють смерть спадкодавця [PERSON] та свідоцтва про народження [PERSON] в якому вказаний батько [PERSON] , представник спадкоємця не надав нотаріусу документи, що є належним доказом його родинних відносин зі спадкодавцем, які відповідають вимогам підпункту 4.2. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Звертаючись до суду з вищевказаною заявою, заявник зазначала, що виникла необхідність встановити факт родинних відносин між нею та її батьком, оскільки є розбіжності в їх прізвищі. За змістом ст. ст. 76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі N 205/2102/19-ц (провадження N0 61 - 872св21) встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається в порядку окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1258, 1262 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ч. 1 ст. 1268 ЦК України ). Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, з наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження заявника [PERSON] , [INFO] ( повторне ), серія [NUMBER] , виданого 13 січня 1999 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 13 ). Додано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження заявника, сформованого 12.06.2025 ( а. с. 14-15 ). Крім того, додано паспортні дані [PERSON] , [INFO] ( а. с. 16 ), картку платника податків, видану [PERSON] ( а. с. 17 ) та свідоцтво про народження [PERSON] ( а. с. 18 ). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 12 лютого 1983 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 19 ). В свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2025 зазначено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , місце смерті Київська область, Білоцерківський район, село Лобачів, відповідний актовий запис № 71 ( а. с. 20 ). Судом враховано і пояснення заінтересованої особи [PERSON] , який підтвердив, що [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В зазначених поясненнях, [PERSON] не заперечував проти задоволення судом заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Зазначав, що спір про право у них відсутній ( а. с. 76 ). Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі N 320/948/18, Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2021 року по справі N 543/271/20, від 24 грудня 2021 року по справі N 935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі N 568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі N 282/976/20, п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року N 5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення". Отже, з наданих заявником та досліджених вищезазначених документів, суд вважає, що такі знайшли свого підтвердження родинного зв`язку між заявником [PERSON] та померлим [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року у справі N 205/2102/19- ц (провадження N 61 -872св21) зробив правовий висновок, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. В даному випадку встановлення юридичного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тому з огляду на викладене, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт родинних відносин, встановлення якого надасть їй можливість одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що померлий [PERSON] був батьком заявника [PERSON] . Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між вказаними особами позбавляє заявника права на отримання спадщини, чим порушуються її спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved