Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

29.05.2025 року позивач ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обгрунтування що 18.08.2022 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8119860, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3000 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 02.12.2022 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 85-МЛ, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 8119860 від 18.08.2022 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 11700 грн., яка складається із: тіла кредиту 3000 грн., заборгованості за відсотками 8400 грн., комісії 300 грн. Відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 8119860 від 18.08.2022 року в загальному розмірі 11700 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. \~ \~ \~ \~Відзив на позовну заяву заяви, клопотання про продовження строку подання відзиві від відповідача [PERSON] на адресу суду не надходили. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до його початку подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 63-64). Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що вказаний кредитний договір він не укладав. В 2022 році йому дзвонили невідомі особи з погрозами, у зв`язку з чим він звертався до поліції. Також він звертався до АТ КБ «Приватбанк» щоб йому надали пояснення чому з його картки відбувається списання грошових коштів та з метою заблокувати картку. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2022 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8119860, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3000 грн. строком на 100 днів з 18.08.2022 року, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. ТзОВ «Міолан» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало перерахувало [PERSON] на картковий рахунок маска картки № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3000 грн. (а.с. 4-зворот). 22.12.2022 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 85-МЛ, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 8119860 від 18.08.2022 року. Згідно наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення, а також виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, в останнього виникла заборгованість за кредитним договором № 8119860 від 18.08.2022 року, яка станом на 26.11.2022 року становить 11700 грн., та складається із: тіла кредиту 3000 грн., відсотків 8400 грн., комісії 3000 грн. (а.с. 15-16). Всупереч умовам кредитного договору № 8119860 від 18.08.2022 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закону), електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Відповідно до ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підтвердження укладання кредитного договору позивачем надано електронні докази в паперовій формі. Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення кредитного договору №8119860 від 18.08.2022 року на відповідних умовах. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що кредитний договір він не укладав, кредитні кошти в сумі 3000 грн. не отримував, оскільки з наданої самим відповідачем виписки за його картковим рахунком маска-картки № [NUMBER] , відкритим в АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що у серпні 2022 року на вказаний картковий рахунок відбулося надходження грошових коштів в сумі 3000 грн. (а.с. 55). Саме цей картковий рахунок для зарахування кредитних коштів зазначений у кредитному договорі (п. 2.1 ). Суд також критично оцінює пояснення відповідача щодо фату його звернень до правоохоронних органів та служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» з приводу протиправних дій невідомих осіб, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів цього відповідачем суду не надано. З наданого відповідачем витягу з ЄРДР вбачається (а.с. 67), що з такою заявою до правоохоронних органів він звернувся лише 09.07.2025 року, тобто після ознайомлення 08.07.2025 року в суді з матеріалами даної цивільної справи (а.с. 47), а тому цей доказ суд до уваги не приймає. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно з частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування протягом пільгового періоду: 300 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Пунктом 1.5.3 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 8100 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем (а.с. 15) відповідачу [PERSON] за користування кредитними коштами в сумі 3000 грн. за період з 18.08.2022 по 26.11.2022 року нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 8400 грн. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. \~Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві. Такого висновку дійшов Верховний Суд, аналізуючи положення п. 6 ч. 1 ст.\~3\~і ч. 3 ст.\~509 Цивільного кодексу\~та норми\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо несправедливих умов договору у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013). З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача відсотків, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків до невиконаного відповідачем грошового зобов`язання (нараховані відсотки у 2,8 рази перевищуть розмір кредиту), з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості по кредиту, а саме: до 3000 грн. Згідно з частиною 2\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. У кредитному договорі (п. 1.5.1) та паспорті споживчого кредиту, передбачено одноразову сплату позичальником комісії в розмірі 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Одночасно з цим, ані у розділі кредитного договору «Права та обов`язки сторін», ані у паспорті споживчого кредиту, не зазначені додаткові та/або супутні послуги за надання яких така комісія сплачується. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 300 грн. слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 0605 від 06.05.2025 року, укладений між АО «Апологет» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал»; акт наданих послуг № 56 від 20.05.2025, детальний опис наданих послуг до акту № 56 від 20.05.2025 року (а.с. 28-30), згідно з якими загальна вартість наданих послуг складає 7000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як ознайомлення з матеріалами кредитної справи (2 години), так і складання позовної заяви про стягнення заборгованості (3 години). Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним, незначним за обсягом та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial