Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до Люботинського міського суду Харківської області, в якому вказав, що 20.12.2021 року [PERSON] керуючи транспортним засобом «ДАФ», державний номер [NUMBER] в с. Піщане на вул. Київська, 151 скоїв зіткнення з транспортним засобом «Хюндай» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.04.2022 року [PERSON] було визнано винним у даному ДТП за ст. 124 КУпАП. \~ \~ \~ \~На момент ДТП між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу від 15.03.2021. У подальшому [PERSON] отримала страхове відшкодування за отримані внаслідок ДТП збитки у розмірі 269 240,70 грн. Частина страхового відшкодування у розмірі 130000 грн була компенсована позивачу. Невідшкодованою залишилась сума 139240,70 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. На адресу суду повернувся конверт з поштовим повідомленням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву не подано. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 квітня 2022р. №536/2225/21, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст..124 КУпАП. Даною постановою було встановлено, що 20.12.2021 р. о 13 год. 47 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «DAF» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Kogel» д.н. [NUMBER] , на вул. Київській, 171, в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області перед початком руху не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, в результаті чого під час руху у автомобіля відірвалося колесо та пошкодило автомобіль «Hyundai Tucson» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. В діях водія [PERSON] встановлено порушення п.2.3.б ПДР. [PERSON] 15.03.2021 уклала договір добровільного страхування з СК «ARX», строком дії до 20.03.2022, застрахованим транспортом у договорі зазначено автомобіль«Hyundai Tucson» д.н. [NUMBER] . З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля «Hyundai\~Tucson»\~д.н.\~ [NUMBER] є [PERSON] . Згідно до акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та ремонтної калькуляції автомобіля «Hyundai\~Tucson»\~д.н.\~ [NUMBER] володільця [PERSON] , вартість ремонту даного автомобіля внаслідок ДТП склала 269240,70 грн. ПрАТ «СК «АРКС» платіжним дорученням від 01.02.2022 сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 269240,70 грн. [PERSON] страховими полісами №АР/5246738 від 02.03.2021 застрахував у АТ «СК «Мега-Гарант» цивільно-правову відповідальність на період з 07.03.2021 по 06.03.2022 щодо транспортного засобу «DAF» д.н.з. [NUMBER] та напівпричепу «Kogel» д.н. [NUMBER] на суму шкоди, спричиненої майну у розмірі 130000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 01 липни 2020 року у справі № 420/998/18, проваджений № 61- 11714св19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив: «Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Відповідно до положень ч.1, 3, 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, судом встановлено право позивача на регресне стягнення з [PERSON] частини сплаченої суми страхової виплати у розмірі 139240,70 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved