Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. До суду звернулося Приватне акціонерне товариство «САВ ОРБІКО» з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» (надалі - Відповідач 2) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.06.2024 року сталася ДТП, винуватцем якої визнано Відповідача 1, а її цивільно-правова відповідальність була застрахована у Відповідача 2. Позивач стверджує, що для відновлення пошкодженого автомобіля необхідний ремонт, вартість якого, згідно з висновком експерта, становить 197 774,23 грн. Оскільки частина шкоди була відшкодована страховою компанією, позивач просить стягнути з Відповідача 1 різницю в розмірі 70 776,95 грн., що є витратами на відновлювальний ремонт, не покритими страховою виплатою. Також позивач просить стягнути з Відповідача 2 недоплачене страхове відшкодування. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.06.2024 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Jaguar, яким керувала Відповідач 1, та автомобіля марки Renault Sandero, що належить Позивачу. Винуватицею ДТП визнано Відповідача 1, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність Відповідача 1 була застрахована у Відповідача 2. Страхова компанія визначила суму страхового відшкодування у розмірі 97 764,67 грн. Позивач не погодився із сумою страхового відшкодування та замовив незалежну автотоварознавчу експертизу, яку здійснив судовий експерт Абрамкін Б.П . Згідно з висновком експерта, вартість матеріального збитку становить 126 997,28 грн., а вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 197 774,23 грн. Відповідно до п. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - цивільно-правова відповідальність) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди, регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 1 статті 1194 ЦК України встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягає лише фактично завдана (реально існуюча) шкода. Згідно з частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду позивач, на обґрунтування вимог про стягнення коштів на відновлювальний ремонт, надав суду лише експертний висновок, який визначає орієнтовну вартість такого ремонту. Експертний висновок є лише розрахунковим документом, що визначає розмір шкоди на момент його складання, але не є підтвердженням фактично понесених витрат. Позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт оплати цих робіт. Зокрема, у матеріалах справи відсутні платіжні документи (банківські квитанції, виписки з рахунку, фіскальні чеки, акти виконаних робіт), які б свідчили, що позивач фактично вже здійснив ремонт автомобіля та сплатив за це зазначену суму. Оскільки позивач не довів, що він дійсно витратив кошти на ремонт, суд вважає його вимоги необґрунтованими. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про стягнення витрат не підлягають задоволенню як недоведені. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed