Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] в особі представника - адвоката Балаєвої Л.А. до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. 18 вересня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Колісника А.І. через систему «Електронний суд» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у сумі 36 000 грн. Свою заяву обґрунтовує тим, що у судовому засіданні, яке відбулось 07 серпня 2025 року представником відповідача було зроблено відповідну заяву про надання доказів витрат на правничу допомогу після прийняття рішення судом. Зазначає, 26 червня 2024 року [PERSON] уклав Договір про надання правової допомоги № 26/06 з адвокатом Колісник А.І. 26 червня 2024 року було укладено Додаткову угоду №1, якою погоджено розмір гонорару Адвоката. 18 вересня 2025 року складено Акт виконання наданих послуг правової допомоги, а саме: 1)За надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів та підготовку відзиву на позовну заяву15000 грн; 2)за підготовку та участь у судових засіданнях, (по справі було 7 судових засідань: 09.07.2024, 08.10.2024, 26.12.2024, 24.02.2025, 29.05.2025, 07.08.2025, 12.09.2025) разом становить 3000*7 = 21 000 грн. 08 липня 2024 року [PERSON] було сплачено на розрахунковий рахунок Адвоката 40 000 грн. Судові витрати відповідача, понесені у зв`язку з розглядом судової справи 759/4376/24, становлять 36 000 грн. Посилаючись на вказане, просить задовольнити заяву (т. ІІ а.с. 41-47). 22 вересня 2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Балаєвої Л.А. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому представник заперечує щодо заяви представника відповідача про винесення додаткового рішення, оскільки заявлена позивачем вимога стягнення моральної шкоди була символічною в розмірі 10 000 грн. Відповідач розповсюдив про позивача відомості про вбивство батька, тому стягнення на правничу допомогу суму у розмірі 36000 грн. є неспівмірним. Оскільки заявлена сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із заявленою ціною позову, враховуючи поведінку відповідача по поданню ним явно необґрунтованих заяв про внесення витрат на депозит, ставлення позивачу запитань про те, чи привозив позивач алкоголь перед смертю батьку, у смерті якого відповідач звинуватив позивача публічно, чи вживав батько алкоголь перед смертю, безпідставне завищення відповідачем витрат на правничу допомогу, просить розгляд заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення відкласти до вирішення справи в апеляційній інстанції та відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення (т. ІІ а.с.48-60). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2025 року вказану заяву прийнято до розгляду, вирішено проводити розгляд заяви без повідомлення учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. За ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Заявлене представником позивача клопотання про відкладення ухвалення додаткового рішення до вирішення справи в апеляційній інстанції не ґрунтуються на вказаних нормах цивільно-процесуального законодавства. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 365 ЦПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд апеляційної інстанції виявить невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки. З огляду на вказане, клопотання про відкладення ухвалення додаткового рішення до вирішення справи в апеляційній інстанції задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 26 червня 2024 року [PERSON] уклав договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Колісником А.І. Згідно п. 4.1. Договору, за надання правової допомоги Підзахисній особі останній сплатив Адвокату гонорар у розмірі 40 000 грн. 00 коп. за зібрання доказів, підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях по справі 759/4376/24 (т. ІІ а.с. 43-44). Відповідно до акту виконання наданих послуг правничої допомоги від 18 вересня 2025 року адвокат Колісник А.І. (Виконавець), з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони склали цей акт про те, що послуги, передбачені договором про надання правової допомоги №26/06 від 26 червня 2024 року Виконавцем були надані, а клієнтом отримані, а саме: За надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів та підготовку відзиву на позовну заяву 15 000 грн.; За підготовку та участь у судових засіданнях, (по справі було 7 судових засідань: 09 липня 2024 року, 08 жовтня 2024 року, 26 грудня 2024 року, 24 лютого 2025 року, 29 травня 2025 року, 07 серпня 2025 року, 12 вересня 2025 року) разом становить 3000*7=21 000 грн. Усього надано юридичних послуг на загальну суму 36000 грн. 00 коп. (т. ІІ а.с. 44 зворотній бік). На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано квитанцію від 08 липня 2024 року №025591702554 (а.с. 42 зворотній бік) та квитанцією №025591741986 на суми по 20 000 грн. 00 коп. кожна (а.с. 45). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок заявника має бути встановлено, що його заява не підлягає задоволенню, такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved