Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивач Сельмі\~ [PERSON] \~14.10.2024\~звернувся до\~Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~без самостійних\~вимог:\~служба у\~справах дітей\~Боярської міської\~ради Київської\~області,\~про позбавлення\~батьківських прав\~та стягнення\~аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.02.2002 зареєстрував шлюб з відповідачем. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 23.02.2023 шлюб сторін розірвано. Відповідач є матір`ю [PERSON] , проте не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не вітає з днем народженням та святами, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, матеріально не підтримує дитину. Вказує, що [PERSON] повністю усунулась не тільки від виховання сина, а й від спілкування з ним, не сприяє його культурному і духовному розвитку. Позивач вказує, що всі питання виховання сина вирішує самостійно, дитина знаходиться на його повному утриманні. Вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення матір`ю від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Вказує, що на даний час місце перебування відповідача їм невідоме. Зазначає, що відповідач аліментів не сплачує і стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.11.2024 цивільну справу 369/17078/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, передано за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2025 цивільну справу направлено (повернуто) на розгляд Києво-Святошинського районного суду Київської області для вирішення питання про передачу справи за підсудністю до Драбівського районного суду Черкаської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2025 цивільну справу 369/17078/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, передано за підсудністю до Драбівського районного суду Черкаської області. Ухвалою Драбівського районного\~суду Черкаської\~областівід 22.07.2025 провадження по справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.08.2025 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 24.09.2025 представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що 28.02.2002 позивач уклав шлюб з відповідачем, 23.02.2023 шлюб було розірвано, оскільки сторони не проживали разом з 2020 року. [INFO] у сторін народився син, який залишився проживати з батьком. Представник вказав, що відповідач залишила помешкання, з дитиною не спілкується, не допомагає, не вітає з днем народження, не цікавиться навчанням і у дитини через це є моральна травма. Натомість батько, позивач по справі, весь час проводить з дитиною, всім його забезпечує. Зазначив, що є рішення Боярської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить, її місце знаходження невідоме. Тому просив позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з неї аліменти. У судовому засіданні позивач Сельмі [PERSON] пояснення представника підтримав на задоволенні позовних вимог наполягав. Додатково пояснив, що щоденно возив дитину у дитячий садок та школу. На запитання педагогів щодо матері, пояснював, що матері немає, просив про це не дитину питати. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача близько 4 років, знайомство розпочалось ще до повномасштабного вторгнення, на той час його дитина ще не ходила до дитсадка. Заначила, що позивач працював таксистом і на доставку приїжджав з малою дитиною. Пояснила, що відповідач багато років дитиною не цікавиться. Вказала, що часто залишалась з дитиною, зараз з дитиною спілкується кожних вихідних. Син позивача пішов у садок за рік до школи, зараз ходить до 2 класу. Зазначила, що не чула, щоб відповідач спілкувалась з сином у школі. Уточнила, що позивач гарний батько, має добрі умови проживання, завжди з дитиною та всім її забезпечує. Свідку про це відомо, оскільки вона іноді залишається доглядати за дитиною, дитина трохи сором`язлива. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача та його сім`ю близько 30 років, позивач проживає недалеко від свідка. Надав позивачу позитивну характеристику, вказав, що той виховує дитину, заміняє їй батька і матір, возить до школи та забирає його. Відповідача знає, останні 5-6 років про неї нічого не чув. Зазначив, що відповідач почала зловживати алкоголем та тижнями не бувала вдома, потім близько 5 років тому зникла, не підтримує контактів з дитиною навіть телефоном, її місце проживання протягом 5 років невідоме. Вважає, що дитина буде щаслива з батьком і що позивач не забороняв відповідачу спілкуватись з дитиною. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, відзиву на позов не надала, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином: шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення та оголошення про виклик особи, розміщеним на веб-порталі «Судова влада України», заяв та клопотань до суду не надсилала. У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області не прибула, скерувала до суду клопотання про розгляд справи без участі учасника судового процесу, у якому просила проводити розгляд без участі представника третьої особи та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі і такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Подільським районним у місті Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані Сельмі [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 23.02.2023 розірвано шлюб, укладений між Сельмі [PERSON] та [PERSON] ,зареєстрований 28 лютого 2002 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 304. Згідно договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 21.03.2024, зареєстрованим в реєстрі за номером 231, гр-н Сельмі Усама [PERSON] подарував гр-ну Сельмі [PERSON] земельну ділянку площею 0,166га з розташованим на ній житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 1036, гр-ка [PERSON] продала гр-ну Сельмі Усамі [PERSON] земельну ділянку площею 0,166га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно довідки-характеристики поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Фастівського РУП ГУНП в Київській області О. Андрущенка від 11.06.2024, Сельмі [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується позитивно. На обліку у лікаря-нарколога-психіатра, на обліку національної поліції як особа, яка вчиняє кримінальні та адміністративні правопорушення не перебуває. Скарг від оточуючих та сусідів не надходило. Згідно Акту депутата Боярської міської ради VІІІ скликання Фастівського району Київської області від 11.06.2024 за адресою: [ADDRESS] з травня 2021 року по теперішній час проживають без реєстрації Сельмі [PERSON] та [PERSON] . Згідно Характеристики Центру розвитку дитини дошкільного віку Духовного управління мусульман України від 12.06.2024 [PERSON] відвідує центр з вересня 2023 року, характеризується добре. Вказано що дитина проживає у неповній сім`ї, більше прив`язаний до тата [PERSON] , який проводить з сином весь вільний час, систематично приводить до центру розвитку і підтримує зв`язок з вихователькою. Мати [PERSON] в силу того, що проживає окремо, не приділяє уваги вихованню дитини. Сім`я матеріально забезпечена, [PERSON] має все необхідне для життя і відвідування саду. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 12.09.2024 № 11/90 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Додатку 1 до рішення виконавчого комітету Боярської міської ради 12.09.2024 № 11/90 висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , службою у справах дітей Боярської міської ради розглянуто заяву [PERSON] від 19.06.2024 та вивчено матеріали справи щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що малолітня дитина [PERSON] народився від спільного подружнього життя батьків [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви Сельмі [PERSON] від 19.06.2024, [PERSON] з дитиною не проживає, участі у житті дитини не приймає, з 2013 року веде аморальний спосіб життя вживала алкогольні напої, брала у банках кредити, здавала цінні речі та техніку. Батьківські обов`язки не виконувала, життям та розвитком дитини не цікавилась і не цікавиться. З 2020 року не проживає з сім`єю і до теперішнього часу її місце знаходження невідоме, шлюб розірвано 23.03.2023. Щодо місця проживання Сельмі [PERSON] та дитини [PERSON] висновок містить відомості з посиланням на акт депутата Боярської міської ради від 11.06.2024. Також у висновку містяться посилання на характеристику Центру розвитку дитини дошкільного віку від 12.06.2024 та на довідку-характеристику ПОГ сектору взаємодії з громадами відділу превенції Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 11.06.2024. Зазначено, що згідно довідки від 13.06.2024 Starling LTD Сельмі [PERSON] працює за трудовим договором дистанційно з окладом 30000,00грн. Сельмі [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] і службою у справах дітей Боярської міської ради проведено обстеження умов проживання Сельмі [PERSON] (акт від 01.07.2024), за результатами якого встановлено, що будинок в належному стані, має необхідну техніку та меблі, а для дитини наявна окрема кімната. На підставі всіх розглянутих документів та згідно чинного законодавства, враховуючи думку членів комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради, служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Суд, проаналізувавши докази в справі, заслухавши думку позивача та надані у судовому засіданні покази свідків, вважає, що твердження сторони позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження, оскільки підкріплені належними і допустимими доказами, а жодних заперечень від сторони відповідача не надходило. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON] , не приймає участі в забезпеченні нормальних умов проживання та розвитку дитини, тому суд задовольняє заяву про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі усіх видів заробітку (доходу) відповідача слід зазначити наступне. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2,3 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку). Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позов у цій частині та стягує з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти\~у розмірі\~1/4\~частини всіх\~видів доходу\~(заробітку)\~відповідачаале\~не менше\~ніж 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн за позовною вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при подачі позову був звільнений позивач, та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн., сплачений позивачем за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved