Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У липні 2024 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованості за договором про споживчий кредит № 4365874 від 15.06.2021 року у розмірі 60 698,00 грн, судовий збір та понесені витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4365874 в електронній формі, створений в особистому кабінеті позичальника, за умовами якого кредитні кошти надаються позичальнику в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №16/12-2021-43, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4365874. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за № 4365874. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4365874. У порушення умов договору, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на день підготовки позову загальний розмір заборгованості становить 81 830,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 69 930,00 грн, заборгованість за комісіями - 1 900,00 грн, а тому позивач звернутися з даним позовом до суду. Процесуальні дії Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 42-43). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2024 року справу відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 45). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2024 року позов задоволено частково (а.с.56-61). 01.04.2025 року через канцелярію суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 28.04.2025 року заочне рішення скасоване та призначено справу до судового розгляду на 18.06.2025 року. Представник ТОВ «KOЛЛEKT ЦЕНТР» в судовому засідання підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач кредит не брала, договір не підписувала, кошти не отримувала. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4365874 в електронній формі, створений в особистому кабінеті позичальника (а.с. 6-11). Згідно до п. 1.2. договору сума кредиту становить 10 000,00 грн. строком на 29 днів з 15.06.2021 року з терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.07.2021 року. Згідно п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6830.00 грн. в грошовому виразі та 69,972.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 16830.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Комісія за надання кредиту: 1900.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.Проценти за користування кредитом: 4930.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 2 умови виконання. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Згідно платіжного доручення 48846920 від 15.06.2021 року ТОВ «Мілоан» перераховано кошти [PERSON] згідно договору 4365874 в сумі 10 000,00 грн. (а.с. 13). 16.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 16/12-2021-43, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4365874, що відображається в реєстрі боржників (а.с. 17-19, 20-23). 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від року відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за № 101298262, що відображається в реєстрі боржників (а.с. 24-26, 28-30). Згідно розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит № 4365874 від 15.06.2021 року складає 81 830,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту -10 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 69 930,00 грн, заборгованість за комісіями - 1 900,00 грн (а.с. 15-16). Згідно відповіді АТ КБ "ПриватБанк"на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також надано виписку за період 15.06.2021 по 25.06.2021 (а.с.156-157). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідач не надав доказів, що сплачував заборгованість первісному кредитору після відступлення права вимоги позивачу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеними між фінансовими установами та відповідачем договором позики. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за кредитним договором та заборгованість за процентами. За змістом договору вбачається, що він містить визначені параметри та умови, параметри, порядок і графік повернення кредиту та сплати процентів. Розрахунки сум заборгованості відповідача по кредитним договором надані суду і відповідають вимогам закону. Доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, згідно відповіді АТ КБ "ПриватБанк"на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] і підтверджено операцію від 15.06.2021 року на суму 10 000,00 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором про споживчий кредит № 4365874 від 15.06.2021 року, позов є обґрунтованим та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 60 698,00 грн. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 року (а.с. 34-35), прайс лист АО "Лігас Ассістанс" (а.с. 36), заяву про надання юридичної допомоги №79 від 07.06.2024 року (а.с. 38), витяг з акту про надання юридичної допомоги (а.с 39), платіжну інструкцію від 11.06.2024 року про перерахування коштів (а.с. 37). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial