Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

18.07.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із заявою про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, в якому просив суд: 1) продовжити строк дії рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 132/243/21, який [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною; 2) визнати [PERSON] недієздатною; 3) призначити його опікуном над [PERSON] . В обґрунтування цих вимог зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 132/243/21, [PERSON] визнано недієздатною, а його опікуном над нею. 30.05.2024 року на його адресу надійшло повідомлення з Управління соціального захисту Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області від 20.05.2024 року № 05.3-18 про необхідність продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, однак він через певні обставини його пропустив, в тому вимушений звернутися із даним клопотанням до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2024 року, визначено склад суду з розгляду заяви: головуючого суддю Сєліна Є.В. Протоколом автоматичного визначення присяжних від 18.07.2024 року, визначено склад присяжних: Шатова В.В., Присяжнюк І.А. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 22.07.2024 року, заяву (клопотання) [PERSON] про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, залишено без руху, заявнику наданий строк для усунення її недоліків. На виконання цієї ухвали, 02.08.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій він просить визнати його дочку [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном. В обґрунтування цих вимог зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства, та у зв`язку із захворюванням потребує постійної сторонньої допомоги. Він, як батько, має можливість дбати про свою дочку, створювати необхідні умови, забезпечувати її доглядом та лікуванням. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 року, відкрито провадження за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, призначено судове засідання у справі. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.09.2024 року, залучено [PERSON] та її матір [PERSON] до участі у справі в якості заінтересованих осіб. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2024 року, у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». 18.06.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 309 від 24.04.2025 року. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2025 року, залучено для представництва інтересів особи, щодо якої розглядається справи про визнання її недієздатної, а саме [PERSON] , [INFO] , адвоката через Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги. Доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката негайно, але не пізніше двох робочих днів, з моменту отримання копії цієї ухвали, та забезпечити його прибуття у судове засідання, якому при собі мати документи, що посвідчують його повноваження. Зобов`язано орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Калинівської міської ради Вінницької області надати Калинівському районному суду Вінницької області подання про доцільність або недоцільність призначення піклувальника чи опікуна над особою, відносно якої порушується питання про визнання її недієздатною, з осіб, які перебувають у сімейних (родинних) відносинах з підопічним, з урахуванням їх ступеня споріднення, особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 24, 25 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» у разі залучення адвоката судом від 14.07.2025 року, для представництва інтересів [PERSON] , [INFO] , призначено адвоката Молявчика О.В. Листом від 25.08.2025 року за вих.№ 03-07/1166, голова опікунської ради Калинівської міської ради Вінницької області Турик В. надіслала на адресу Калинівського районного суду Вінницької області подання № 8 від 24.07.2025 року «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON] у випадку визнання її Калинівським районним судом Вінницької області недієздатною», та рішення № 515 від 04.08.2025 року «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON] у випадку визнання її Калинівським районним судом Вінницької області недієздатною». Заявою від 17.09.2025 року, секретар опікунської ради Калинівської міської ради Вінницької області Надьожкіна В.О. надала Калинівському районному суду Вінницької області виправлене подання № 8 від 24.07.2025 року «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON] у випадку визнання її Калинівським районним судом Вінницької області недієздатною». 03.10.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із заявою, згідно якої фактично заперечує проти визнання судом [PERSON] опікуном над їх дочкою [PERSON] , [INFO] , зазначаючи, що батько в житті дитини участі не приймає, з нею не проживає, та її не утримує. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги та просив задовольнити їх з підстав, зазначених у поданій заяві. На уточнююче питання головуючого судді зазначив, що визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення його опікуном, йому потрібно зокрема для виїзду за кордон з метою лікування дитини. Окрім цього, зазначив, що є військовозобов`язаною особою, проте дана справа не подається з метою уникнення мобілізації під час дії воєнного стану, оскільки він має тимчасове бронювання. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат МОЛЯВЧИК О.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] . Заінтересовані особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області, [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, реалізували своє процесуальне право на власний розсуд. Суд, заслухавши вступне слово заявника, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків. Судом достеменно встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є батьками дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Калинівка Вінницької області, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.06.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області. [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Калинівка Вінницької області /паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 28.02.2017 року Калинівським РС УДМС України у Вінницькій області/, має інвалідність з дитинства, першої «А» групи, безтерміново, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, про що свідчить Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 830927, видана 17.11.2020 року спеціальною психіатричною МСЕК Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 132/243/21 (номер провадження 2-о/132/6/21), задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області про визнання особи недієздатною та встановлення опіки. Визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] , уродженку міста Калинівка Вінницької області, опікунами якої призначено [PERSON] та [PERSON] . Частиною шостою статті 300 ЦПК України визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. За приписами частини сьомої статті 300 ЦПК України, клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Відповідно до частини дев`ятої статті 300 ЦПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Як встановлено з матеріалів цієї справи, опікун, представник органу опіки та піклування до суду із відповідним клопотанням продовження строку дії рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 132/243/21 (номер провадження 2-о/132/6/21) про визнання [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Калинівка Вінницької області, недієздатною, в строк, передбачений ч.7 ст.300 ЦПК України, не зверталися. Письмовим повідомленням від 20.05.2024 року за вих.№ 05.3-18, Управління соціального захисту населення Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області сповістило [PERSON] про припинення виплати йому державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, з посиланням на припинення дії рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 132/243/21 (номер провадження 2-о/132/6/21) про визнання [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Калинівка Вінницької області, недієздатною. З урахуванням уточненої заяви, [PERSON] просить суд визнати його дочку [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 309, складеного 24.04.2025 року судово-психіатричним експертом, провідним лікарем-психіатром Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» [PERSON] , - [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із відхиленнями у поведінці (F71.8).\~Внаслідок свого\~захворювання [PERSON] \~не може\~усвідомлювати значення\~своїх дій\~та керувати\~ними.\~ [PERSON] \~потребує опіки. Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до статі 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно зі статтею 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза. Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до положень статті 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначено вище, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 309, складеного 24.04.2025 року судово-психіатричним експертом, провідним лікарем-психіатром Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» [PERSON] , - [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із відхиленнями у поведінці (F71.8). Внаслідок свого захворювання [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує опіки. За положеннями частин першої, шостої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Дослідивши висновок судово-психіатричного експерта № 309 від 24.04.2025 року, суд вважає його повним і чітким та таким, що не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану [PERSON] та не суперечить наявним у справі доказам. Відтак, на переконання суду, висновок експерта про психічний стан [PERSON] є належним та допустимим доказом для підтвердження недієздатності. Встановивши, що [PERSON] має хронічний стійкий психічний розлад, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд дійшов висновку про визнання її недієздатною. Що стосується вимоги про призначення заявника опікуном, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 41 ЦК України,\~над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі\~статтею 55 ЦК України,\~опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За\~статтею 58 ЦК України,\~опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою\~статті 60 ЦК України\~визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша\~статті 300 ЦПК України). Системно проаналізувавши зміст частини першої\~статті 60 ЦК України\~та частини першої\~статті 300 ЦПК України\~можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24). Відповідно до\~статті 62 ЦК України,\~опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями\~статті 63 ЦК України\~закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно частини першої\~статті 67 ЦК України,\~опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі. Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами\~ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Опікунською радою виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області до суду подане подання № 8 від 24.07.2025 року «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON] у випадку визнання її Калинівським районним судом Вінницької області, недієздатною». Відповідно до цього подання, опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) при виконавчому комітеті Калинівської міської ради Вінницької області вважає, що [PERSON] може бути призначений опікуном над дочкою [PERSON] , [INFO] , у випадку визнання судом її недієздатною. Перевіривши відповідність цього подання (висновку) вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, суд прийшов до висновку, що даний висновок складений з недотриманням вимог закону. Так, подання про можливість призначення [PERSON] опікуном не містить належних відомостей (даних) про те, що Орган опіки та піклування досліджував його особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин його життєдіяльності та виконання передбачених законом обов`язків. Слід також звернути увагу на те, що заявник [PERSON] у поданій до суду заяві також не зазначив відомостей (даних) про свій особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин життєдіяльності та виконання передбачених законом обов`язків, та на їх підтвердження не надав жодних доказів. Подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації призначення саме батька [PERSON] опікуном на дочкою [PERSON] , зважаючи на наявність інших осіб, які можуть бути опікунами, а саме рідної матері [PERSON] . Саме лише бажання [PERSON] бути опікуном своєї дочки не може бути безумовною підставою для призначення його опікуном. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на даний час не проживає разом з батьком заявником [PERSON] , про що зокрема свідчить подання опікунської ради виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області № 8 від 24.07.2025 року, згідно якого, встановити місце проживання дитини та обстежити умови її проживання виявилось не можливо, а також висновок судово-психіатричного експерта № 309 від 24.04.2025 року, згідно якого, присутність дитини під час проведення експертизи забезпечила саме мати [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , яка була залучена судом до участі у даній справі в якості заінтересованої особи, за наявності супротиву та категоричної незгоди із цим зі сторони заявника [PERSON] , в своїй заяві зазначила, що батько в житті дитини фактично участі не приймає, з нею не проживає, та її не утримує, а тому вона категорично проти призначення останнього її опікуном. Дані твердження не спростовані ані заявником [PERSON] , ані органом опіки та піклування, належними та допустимими доказами. В поданні опікунської ради виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області № 8 від 24.07.2025 року зазначено, що [PERSON] не з`явилась до органу опіки та піклування, натомість не наведено жодних доказів на підтвердження того, що вона належним чином та в передбаченому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце відповідного засідання. Об`єктивних обставин, які б унеможливлювали та/або увільняли від права (обов`язку) піклування та виконання функцій опікуна зі сторони матері [PERSON] , органом опіки та піклування у поданні не наведено. Суд зазначає, що можливість певної особи здійснювати повноваження опікуна (піклувальника) перевіряється виключно органом Опіки та піклування, який висловлює свою пропозицію щодо доцільності (недоцільності) призначення опікуна. З урахуванням наведеного, не встановлення об`єктивних обставин, які б унеможливлювали та/або увільняли від права (обов`язку) піклування та виконання функцій опікуна зі сторони рідної матері дитини [PERSON] , яка виявляє бажання бути опікуном, поставили під сумнів зроблені у поданні висновки. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Проте, як встановлено з подання, орган опіки та піклування взагалі не досліджував взаємини між батьком [PERSON] та дочкою [PERSON] . Верховний Суд у своїй постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24) виснував, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений\~статтею 65 Конституції України\~обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є військовозобов`язаним, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Так, згідно положень статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до пункту 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають\~призову на\~військову службу\~під час\~мобілізації військовозобов`язані: опікун особи, визнаної судом недієздатною. Інститут опікунства базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання повинні відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені правові висновки про дотримання принципу справедливості виклав Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність\~характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц). З урахуванням вищенаведеного, заявник [PERSON] може намагатися застосувати інститут опікунства, з метою уникнення ним призову на військову службу під час мобілізації, а саме уникнення виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Наявність тимчасового бронювання, про що заявник [PERSON] заявив в судовому засіданні, не спростовує вищезазначеного ризику, оскільки бронювання може бути зняте в будь-який момент. Окрім цього, відповідно до пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право опікуни осіб з інвалідністю, визнаних судом недієздатними, які супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності рішення про призначення опікуна над такою особою, а у разі, коли опікуна такій особі не призначено, - один з повнолітніх членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у\~підпункті 14.1.263\~пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність (їх нотаріально засвідчених копій). У судовому засіданні [PERSON] на уточнююче питання головуючого судді зазначив, що визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення його опікуном, йому потрібно зокрема для виїзду за кордон з метою лікування дитини. Таким чином, заявник [PERSON] звертаючись до суду із вказаною заявою, може намагатися створити передумови для залишення території України під час воєнного стану, діючи не з інтересів дитини, а переслідуючи свої мотиви. Зловживання інститутом опікунства з метою ухилення від мобілізації та/або залишення території України під час воєнного стану, суперечить його основним цілям захисту особистих немайнових, майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які внаслідок певних життєвих обставин, за станом здоров`я не можуть самостійно реалізувати свої цивільні права і виконувати цивільні обов`язки. Орган опіки та піклування, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений\~статтею 65 Конституції України\~обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не з`ясував необхідність призначення особи чоловічої статі призовного віку опікуном над недієздатною особою, та не мотивував своє подання з цього приводу. Таким чином, висновок опікунської ради та подання про можливість призначення заявника [PERSON] опікуном, суд вважає необґрунтованим. Без доведення передбачених законом умов, подання Органу опіки та піклування не може бути підставою для призначення опікуна у судовому порядку. За наведених обставин, у задоволенні заяви [PERSON] в частині призначення його опікуном недієздатної особи [PERSON] , необхідно\~відмовити. Відмова в задоволенні цієї вимоги не позбавляє орган опіки та піклування вирішити питання опіки над недієздатною [PERSON] відповідно до законодавства. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі. Відповідно до статті 65 ЦК України,\~до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З урахуванням наведеного, до встановлення опіки і призначення опікуна у встановленому законом порядку, тимчасово, відповідну опіку над [PERSON] , [INFO] , має здійснювати Орган опіки та піклування за місцем проживання останньої, якому необхідно надіслати копію даного судового рішення після набрання ним законної сили, для виконання. Згідно частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial