Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

16 травня 2025 року позивачі звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: \~ \~ \~ \~1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на: 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476. Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. №80/02-14 від 05 травня 2025 року позивачам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Вовк Т.А. від 16 вересня 1976 року відсутній підпис державного нотаріуса. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: -житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 вересня 1976 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Вовк Т.А. за №2-2163 в розмірі 1/2 частини та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 січня 1993 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. за №2/191 в розмірі 1/2 частини, що також підтверджено довідкою №378, виданою 12 серпня 2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ»; -земельна ділянка площею 0,1000 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№651382 від 13 листопада 2007 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,1000 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до заповіту від 13 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3092, [PERSON] заповіла все її майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що по закону на день смерті буде мати справо [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81934416 від 21 липня 2025 року, наданої приватним нотаріусом Крижановської С.М., заповіт [PERSON] від 13 вересня 2023 року, зареєстрований за № 3092, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку, після смерті [PERSON] відносяться: -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , повторно виданим 02 квітня 2024 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25 серпня 1978 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », оскільки вона на час відкриття спадщини була особою, яка непрацездатна за віком; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 17 березня 1958 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18 листопада 1981 року Полтавським міським Палацом одружень, згідно якого [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », оскільки вона на час відкриття спадщини була особою, має інвалідність ІІ групи безстроково. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Верховним Судом в постанові від 25.11.2020 року по справі №292/389/17, номер в ЄДРСР 93119688 визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вже встановлено судом спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] ; - донька [PERSON] Таким чином, обов`язкова частка із спадкового майна після смерті [PERSON] , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та \~ \~ \~ \~земельної ділянки площею 0,1000 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:022:0476, складає 1/4 (1 розділити на 2 (кількість спадкоємців І черги) = 1/2; половина від 1/2 =1/4). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] спадкують обов`язкову частку спадкового майна, у розмірі 1/4 частки. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважаються такими, що фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 29 квітня 2024 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Крижановській С.М. заяву про прийняття спадщини і таким чином прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. №80/02-14 від 05 травня 2025 року позивачам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Вовк Т.А. від 16 вересня 1976 року відсутній підпис державного нотаріуса. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved