Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

В лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про стягнення в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 100\~000,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 22.12.2024 на трасі Н-14 Коблеве сталась дорожньо-транспортна пригода. Позивач близько 12:33 год. рухався на своєму автомобілі «DAF XF» в напрямку м. Одеса зі швидкістю близько 80 км/год. Не доїжджаючи до с. Коблеве його почав обганяти автомобіль «Cherry Tiggo», який різко взяв управо («підрізав») та почав гальмувати, не з`їжджаючи з дороги вправо, і зупинився посередині дороги. Позивач почав гальмувати, як тільки помітив автомобіль «Cherry Tiggo», але зіткнення не уникнув через порушення правил дорожнього руху водієм вказаного автомобіля, який був несправним (дим з автомобіля). Всупереч вищевказаних обставин, командир взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області [PERSON] , оформлюючи ДТП, склав протокол, у якому зазначив винним у вказаній пригоді саме позивача. Проте згідно постанови Березанського районного суду Миколаївської області від 07.01.2025 по справі №\~469/1680/24 провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення. Вказане, на переконання [PERSON] , свідчить про те, що працівник УПП в Миколаївській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення прийшов до помилково висновку про його винуватість у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Між тим, працівником поліції на місці ДТП було вилучено у позивача посвідчення водія та взамін нього видано тимчасове. Проте [PERSON] професійно займається вантажними перевезеннями, в тому числі за кордоном. За межами України тимчасове посвідчення водія не є належним документом, що дає право керування транспортним засобом. Таким чином, внаслідок протиправних дій працівника поліції позивач залишився без роботи, втратив можливість отримувати дохід в період розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, оскільки справа розглядалась в с. Березанка Миколаївської області, а позивач проживає в м. Харкові, він змушений був витратити кошти на дорогу. Так, вартість придбаного ним палива склала 14\~700,00 грн. Додатково [PERSON] зауважував на тому, що через протиправні дії працівника поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього він перенервував настільки, що в нього було виявлено діагноз псоріаз. Враховуючи викладене, [PERSON] зазначає про те, що завдана йому моральна шкода полягала, зокрема, у втраті роботи, втраті постійних клієнтів, виявленні хронічного захворювання, витратах на дорогу. Його оцінка розміру моральної шкоди полягає в наступному: втрата роботи а також постійних клієнтів 50\~000,00 грн., паливо для поїздки до суду 14\~700,00 грн., набуття невиліковного захворювання 35\~300,00 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач [PERSON] звернувся із даним позовом до суду. Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.02.2025 справу за позовом [PERSON] передано за підсудністю до Центрального районного суду м.\~Миколаєва. Відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.03.2025 матеріали позовної заяви [PERSON] передано до Ленінського районного суду м.\~Миколаєва за територіальною підсудністю. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Інгульського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2025 головуючою у справі визначено суддю Микульшину Г.А. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 04.08.2025 на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що позивачем до матеріалів справи не долучено належних, допустимих та достатніх доказів заподіяння йому моральної шкоди. Зокрема, не надано доказів на підтвердження втрати роботи, замовлень постійних клієнтів, розміру можливого отриманого доходу, причинно-наслідкового зв`язку між виявленим захворюванням та моральними стражданнями від складання протоколу про адміністративне правопорушення, тощо. Окремо представник відповідача вказувала на те, що відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 по справі № 335/6977/22 факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Дії патрульного поліцейського щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулось через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону що не мало місця у даному випадку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Тимошенко О.С. в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~протоколу про\~адміністративне правопорушення\~серії ЕПР1\~№\~202537\~від 22.12.2024,\~складеного відносно\~ [PERSON] ,\~він 22.12.2024\~о 12:33\~год.\~на 60\~км автодороги\~М-14,\~керуючи належним\~йому транспортним\~засобом «DAF\~XF»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~не вибрав\~безпечної швидкості\~руху,\~щоб мати\~змогу постійно\~контролювати його\~рух та\~безпечно керувати\~ним,\~не дотримався\~безпечної дистанції,\~чим порушив\~п.\~2.3.б\~Правил дорожнього\~руху України, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Cherry Tiggo 2», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальну шкоду. Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 07.01.2025 по справі № 469/1680/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення (а.с. 9-10). При цьому судом було встановлено, що водій матеріали справи не містять доказів того, що водій [PERSON] в обстановці, яка склалась під час обгону його автомобіля, мав об`єктивну можливість дотриматись безпечної дистанції до автомобіля, який завершував обгін його транспортного засобу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він поніс витрати, пов`язані з явкою до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення, в розмірі 14\~700,00 грн. (вартість пального), на підтвердження чого до позовної заяви долучено копію квитанції (а.с. 11). Також позивач вказував на те, що внаслідок нервового напруження через протиправне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення у нього було виявлено діагноз псоріаз. Згідно довідки КНП «Міська поліклініка № 9» від 27.12.2024 [PERSON] встановлено діагноз розповсюджений псоріаз, прогресуюча стадія (а.с. 12). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Згідно зі\~статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 23\~ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21 та від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22. Частиною четвертою статті 263\~ЦПК України встановлений обов`язок при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі №\~712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №\~638/3490/18 сформулювала такі висновки: складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251\~КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Верховний Суд у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19 дійшов висновку про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Велика Палата виходила з того, що на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася. Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення. Подібний висновок викладено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 при розгляді справи № 335/6977/22. Крім того Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176\~ЦК України та Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не є застосовними, оскільки поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування. Отже, оскільки у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, то обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Суд, оцінивши надані у справі докази, дійшов висновку про недоведеність факту протиправної поведінки чи бездіяльності працівників поліції під час складання адміністративних матеріалів про наявність у діях [PERSON] ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП. Отже наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності у діях працівників поліції позивачем не була доведена, невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції не була встановлена, а тому, оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174\~ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed