Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

АТ «А-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101637854365555 від 25.11.2021 в розмірі 194934,16 грн.. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачка звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 25.11.2021 відповідачка, будучи клієнтом банку, уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101637854365555 від 25.11.2021, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. строком на 65 місяців (тобто до 24.04.2027), зі сплатою процентів у розмірі 50,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Даний кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання за договором кредиту та надало позичальнику грошові кошти у погодженому розмірі. Однак, відповідачка не повернула в повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитними коштами в розмірі та строки, передбачені договором, в результаті чого станом на 12.03.2025 утворилася заборгованість у розмірі 194934,16 грн., з яких: 99238,63 грн. заборгованість за тілом кредиту; 95695,53 грн. заборгованість за процентами. З огляду на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн.. Представником відповідачки [PERSON] адвокатом Шевчуком В.О. 01.08.2025 подано письмові пояснення (а.с. 49-54), відповідно до яких представник відповідачки, посилаючись на норми законодавства щодо укладення електронного договору, просив відмовити в задоволенні позву з підстав того, що у наданій позивачем анкеті-заяві відсутній підпис відповідачки, а дані які надав позивач не можливо перевірити. Також, 01.08.2025 представником відповідачки подано клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав його поданні до неналежного відповідача (а.с. 58-59). Відповідно до положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом при вирішенні питання відкриття провадження було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області щодо зареєстрованого місця проживання/перебування відповідачки [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). 25.03.2025 отримано відповідь на запит, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , в 2024 році змінила прізвище на « [PERSON] » та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Ухвалою суду від 25.03.2025 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачкою відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом із позовною заяву подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідачка [PERSON] та її представника адвокат Шевчук В.О. в судове засідання не з`явилися, представником відповідачки подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та про відмову в задоволенні позову згідно поданих письмових пояснень (а.с. 63). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 25.11.2021, будучи клієнтом АТ «Акцент-Банк», відповідачка [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , підписала Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101637854365555, згідно умов якої просила АТ «Акцент-Банк» надати їй кредит на таких умовах: вид кредиту послуга «Швидка готівка»; тип строковий кредит; мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу /оплата послуг; сума кредиту 100000,00 грн.; строк кредиту 60 місяців, з 25.11.2021 по 24.11.2026 включно; процентна ставка (фіксована) 505% на рік; розмір щомісячного платежу 4607,31 грн.; номер платіжної картки [NUMBER] ; загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 276439,18 грн. (а.с. 7). Підписанням цієї заяви, за допомогою електронного цифрового підпису, Сауляк ( [PERSON] , підтвердила та погодилася що, зокрема, до укладання цієї угоди ознайомилася з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», що розміщенні за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладення цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua; ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. Відповідачка отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п.18 заяви). Дана заява підписана відповідачкою [PERSON] шляхом накладення нею електронного підпису, що перевіряється за допомогою відкритого ключа 0307e33cd90813dd2a699d8045e0351cf418955dc38499f052daf683140464e5d9. Невід`ємною частиною договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить узгоджений сторонами графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і орієнтованої реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, які є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору. Розподіл частково внесених коштів на погашення кредиту проводиться в частоту погашення 25 числа. Дану таблицю відповідачка підписала за допомогою відкритого ключа 0307e33cd90813dd2a699d8045e0351cf418955dc38499f052daf683140464e5d9. Відповідачка ознайомилася та підписала Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», пунктом 6 якого визначено, що в разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов угоди про надання споживчого кредиту №АВН0СТ155101637854365555 від 25.11.2021. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у погодженому розмірі. Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 100000,00 грн. на виконання умов даного договору підтверджується копією меморіального ордеру №ТR.20017415.36949.654555 від 25.11.2021 (а.с. 10). При цьому, як вбачається із виписки по кредиту відповідачка отримала та з 25.11.2021 користується наданими кредитними коштами (а.с. 11). В той же час, відповідачка не здійснював своєчасних платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Згідно наданого банком розрахунку та виписки заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 12.03.2025 становить 194934,16 грн., з яких: 99238,63 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 95695,53 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість. При цьому, відповідачкою лише 30.12.2021 та 26.01.2022 в погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках було сплачено 4666,09 грн. та 4626,75 грн., відповідно (а.с. 9). Позивач просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором в сумі 194934,16 грн., в тому числі достроково повернути частину кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи, кредит є споживчим, оскільки наданий на придбання товарів. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Звертаючись до суду із цим позовом АТ «Акцент-Банк» посилався на те, що відповідачка прострочила виконання зобов`язання. Як слідує з умов договору, сторонами погоджено строк кредитування та графік платежів до 24.11.2026 включно, який ще не сплинув. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Однак, звертаючись до суду із цим позовом, АТ «Акцент-Банк» не надав доказів на підтвердження факту надіслання відповідачці та отримання нею вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у відповідачки не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором №АВН0СТ155101640637854365555 від 25.11.2021, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачці вимогу про дострокове повернення кредитів та така була отримана відповідачкоюм. З огляду на викладене, відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. Разом з тим, виходячи із наданої позивачем таблиці обчислення загальної вартості кредиту, де зазначається щомісячна сума, яку позичальник має сплачувати на погашення тіла кредиту та процентів, та враховуючи, що позивачем у наданому розрахунку заборгованості вказана лише загальна заборгованості по тілу кредиту та процентах, суд, провівши відповідні обрахунки, вважає, що станом на 12.03.2025 наявна прострочена заборгованість в сумі 98180,07 грн., з яких: 35784,88 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту (за період з 25.11.2021 дати видачі кредиту по 12.03.2025 дати звернення до суду із даним позовом), 62395,19 грн. прострочена заборгованість за процентами, та враховуючи приписи ст. 530, 610 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо позиції представника відповідачки, що викладені у письмових поясненнях та клопотання про закриття провадження у справі, про відмову в задоволенні позову з підстав того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, то суд не може взяти їх до уваги з підстав того, що стороною відповідача на підтвердження власної позиції не надано жодного доказу, а також, вважаючи, що позов було пред`явлено до [PERSON] , персональні дані якої збігаються з персональними даними [PERSON] , стороною відповідача не заявлялося будь-яких клопотань про витребування відповідних доказів на підтвердження того, що це різні особи. Окрім того, позивачем надано копію сторінки із застосунку «Дія» із закордонного паспорта [PERSON] із фотокарткою відповідачки. Позивачем при зверненні до суду через систему «Електронний суд» вказаний доказ було також направлено відповідачці, та із даним доказом мав можливість ознайомитися її представник, яким подавалася до суду заява на ознайомлення із матеріалами справи в електронному кабінеті. Проте, будь-яких заперечень із цього приводу стороною відповідачки до суду не подавалося. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1211,20 грн. судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial