Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

16.04.2025 року представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» Руденко К.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4650489 від 14.05.2024 у загальному розмірі 95 900,00 грн, а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 14.05.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4650489. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 360 днів. Кредитні кошти перераховані на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Відсотки за користування кредитними коштами умовами договору встановлені у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (547,5 % річних). Представник позивача посилається на те, що умовами кредитного договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом, яка розрахована на дату укладення договору з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки. Кредитний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, із застосуванням електронного підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На підставі укладеного кредитного договору був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку відповідачки, що підтверджено довідкою платіжної установи, де зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки, що відповідає масці платіжної картки, яку перед укладенням кредитного договору відповідачка верифікувала та підтвердила, що саме на зазначену нею у договорі платіжну картку має бути зарахована сума кредиту. 24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 24/12/24, за яким позивачу передається право вимоги до кредиторів ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі за договором № 4534544 від 06.04.2024. Відповідачкою умови кредитного договору не виконувалися належним чином що призвело до утворення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості наданим ТОВ «Лінеура Україна». Представник позивача стверджує, що відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2024 до договору факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024 до позивача перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Вважає, що відповідачка має заборгованість за договором № 4650489 від 14.05.2024 в загальному розмірі 95 900,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 65 900,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 14.05.2024 по 24.12.2024; 10 000,00 грн - заборгованість за штрафом. Щодо правомірності нарахування первісним кредитором штрафу за прострочення відповідачкою виконання зобов`язання, представник позивача зазначив, що п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачкою був укладений після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення штрафу є правомірною, з огляду на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати штрафу позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Одночасно із поданням позову представник позивача звернувся до суду із клопотанням про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів, що містять банківську таємницю та підтверджують належність відповідачці банківської картки, на яку були перераховані кошти кредиту та факт перерахування коштів за договором № 4650489 від 14.05.2024, а також надати інформацію про фінансовий номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за зазначеною платіжною карткою. Ухвалою суду від 28.04.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання. Також ухвалою від 28.04.2025 про відкриття провадження у справі клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що є банківською таємницею. 05.06.2025 на виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду надійшли зазначені докази. Ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку було надіслано відповідачці на її електронну адресу. Зазначені документи доставлені до її електронної скриньки, що підтверджено довідками від 13.05.2025 про доставку електронних документів. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідачка не скористалась, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Ухвалою суду від 12.06.2025 підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Статтями 76-79 ЦПК України врегульовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4650489 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідачка підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 22946. Додатком № 1 до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій міститься Графік платежів та реквізити для оплати, які також підписані відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора 22946. До укладення договору про споживчий кредит з використанням ІТС Товариства позичальнику було направлено Паспорт споживчого кредиту, який містить усі необхідні відомості про істотні умови договору та орієнтовну загальну вартість кредиту розраховану від бажаної суми кредиту 20 000,00 грн за 360 днів користування ним. Відповідно до умов кредитного договору № 4650489 від 14.05.2024 Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Сума кредиту 20 000,00 грн (п. 1.2). Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.3). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 1.4.1 договору врегульовано застосування стандартної процентної ставки, яка становить 1,50 % в день у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. Також умовами договору (п. 1.4.2) врегульовано застосування зниженої процентної ставки 1,43 % за кожен день користування кредитом на умовах, якщо клієнт до 12.06.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. В додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту наведена Таблиця обчислення загальної вартості для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та міститься Графік платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. З довідки № 20241227-975 від 27.12.2024 вбачається. що ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 03012024-1 від 03.01.2024 та відповідно до зазначеного договору 14.05.2024 о 19:01:48 було успішно перераховано кошти на суму 20 000,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК»: 953aa4ae-66d9-48cb-8e56-f9f8ee433ed7, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна»: [NUMBER], Session ID - 024601034361, сайт торгівця - https://credit7.ua, код авторизації - 458890, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення переказу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Перерахування кредитних коштів відповідачці також підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 05.06.2025, що надана на виконання ухвали суду від 28.04.2025 про витребування доказів. Інформацією підтверджено, що на ім`я відповідачки емітовано платіжну карту № [NUMBER] та відкрито банківський рахунок. За платіжною карткою зазначено фінансовий номер телефону [NUMBER] . Виписками про рух коштів по банківській картці за період з 14.05.2024 по 19.05.2024 підтверджено зарахування 14.05.2024 кредитних коштів у розмірі 20 000,00 грн. 24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу № 24/12/24, відповідно до умов якого позивач ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право грошової вимоги згідно з Реєстром боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024 до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 4650489 від 14.05.2024 в загальному розмірі 95 900,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65 900,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 10 000,00 грн - сума заборгованості за штрафом. До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4650489 від 14.05.2024 станом на 24.12.2024 (дата укладення договору факторингу), складений ТОВ «Лінеура Україна», що свідчить про те, що [PERSON] 21.06.2024 сплатила 1600,00 грн, які були зараховані на погашення відсотків за кредитом. У підсумку розрахунку станом на 24.12.2024 визначено заборгованість відповідачки за кредитним договором у загальному розмірі 95 900,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65 900,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 10000,00 грн - сума заборгованості за штрафом. Посилаючись на невиконання відповідачкою умов договору, позивач як новий кредитор у грошовому зобов`язанні просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 4650489 від 14.05.2024 у загальному розмірі 95900,00 грн. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; 2) електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Письмовими доказами доведено, що 14.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства було укладено електронний Договір № 4650489 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 20 000,00 грн строком на 360 днів. Надання кредиту відповідачці здійснено в безготівковій формі шляхом переказу коштів на картку позичальника, номер якої вона зазначила при укладенні кредитного договору, що підтверджується довідками платіжного провайдера а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 05.06.2025, що надана на виконання ухвали суду про витребування доказів. Отже, зазначений вище Договір про надання споживчого кредиту є укладеним на умовах, що зазначені у Договорі. Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, що підтверджують, що у відповідності до вимог закону, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4650489 від 14.05.2024. Судом встановлено, що відповідачкою 21.06.2025 сплачено 1 600,00 грн, які зараховані на сплату відсотків. Тому з неї на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 20 000,00 грн та проценти, як плата за користування кредитом, розмір яких суд вважає за необхідне зменшити, виходячи з наступного. Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 (дата набрання чинності 24.12.2023), а саме пунктом 5 розділу І цього Закону внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки (1 % в день) та порядку її застосування (поступового введення протягом 240 днів), а саме: перші 120 днів - не вище 2,5 %, наступні 120 днів ? не вище 1,5 %. Враховуючи, що договір № 4650489 між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою був укладений 14.05.2024, тобто після спливу 142 днів з моменту набрання чинності вказаних вище змін до Закону України «Про споживче кредитування», то нарахування процентів за вказаною в договорі денною стандартною ставкою - 1,5 % могло здійснюватися протягом 98 днів від дня укладання кредитного договору (240 днів ? 142 дні = 98 днів). В подальшому, в наступний період строку кредитування кредитодавець повинен був передбачити в договорі розмір денної ставки процентів 1% в день, чого ним не було зроблено. Отже, умова Договору № 4650489 від 14.05.2024 про надання споживчого кредиту, а саме: п. 1.4.1 договору, де зазначається про застосування стандартної процентної ставки 1,5 % в день в межах строку користування кредитом, суперечить закону, а саме пункту 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 5 ст. 8 цього Закону в редакції Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023. Таким чином, судом у відповідності до вимог зазначеного Закону та в межах строку, протягом якого здійснено нарахування процентів ТОВ «Лінеура Україна», що наведений в розрахунку заборгованості, визначає суму заборгованості наступним чином: -за процентною ставкою 1,50 % в день від суми неповернутого кредиту з 14.05.2024 по 19.08.2024 включно (98 днів) у розмірі 29 400,00 грн (20 000,00 грн х 1,50 % х 98 днів); -за процентною ставкою 1,00 % в день від суми неповернутого кредиту з 20.08.2024 по 24.12.2024 (дата переходу права вимоги до позивача) включно (127 днів) у розмірі 25400,00 грн (20 000,00 грн х 1,00 % х 127 днів). Таким чином, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом за період з 14.05.2024 по 24.12.2024 з урахуванням сплаченої суми 1 600,00 грн становить 53 200,00 грн (29 400,00 + 25 400,00 - 1 600,00). Щодо нарахованого штрафу у розмірі 10 000,00 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд не може погодитися з аргументами позивача про те, що норми Цивільного кодексу України в питанні нарахування штрафу є загальними та поступаються в пріоритеті застосуванню норм спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, як зазначає позивач у даній справі, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування штрафу під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачки штрафу у розмірі 10 000,00 грн. З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4650489 від 14.05.2024, яка стягується судом з відповідачки на користь позивача, складає 73 200,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 53200,00 грн- проценти за користування кредитом. За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2 422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 95 900,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково: на суму 73 200,00 грн, що становить 76,33% від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 849,02 грн (2 422,40 грн х 76,33%). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» з ФОП Руденко К.В. ; довіреність від 26.02.2024, якою уповноважено адвоката Руденка К.В. представляти інтереси ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність серії ПТ № 2412 виданого 23.10.2018 на ім`я Руденка К.В.; акт від 03.02.2025 приймання-передачі наданих послуг № 44 до договору № 02/08/2024 про надання ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» юридичних послуг на загальну суму 100 000,00 грн.; платіжну інструкцію № 1989 від 06.02.2025 про перерахування ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» Руденку К.В. 100 000,00 грн згідно договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 та акту від 03.02.2025 приймання-передачі наданих послуг № 44; витяг з реєстру № 1 до акту № 44 від 03.02.2025, в якому зазначено що вартість послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] та клопотання про витребування доказів складає 10 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень щодо пропорційності такого відшкодування та керується положеннями частини 2 статті 141 ЦПК України. Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд зменшує заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу та визначає їх в сумі 7 633,00 грн (10 000,00 грн х 76,33 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial