Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідачів. До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (наразі Соборний районний суд міста Дніпра) 14 квітня 2025 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 01 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому було змінено найменування на АТ «Сенс Банк»)та [PERSON] було укладено кредитний договір, № 501399541. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком, 01 грудня 2021 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №501399541-П, відповідно до якого поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору №501399541 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Всупереч умовам кредитного договору позичальник неналежним чином виконує свої зобов`язання, порушує графік повернення кредитних коштів, в наслідок чого утворилась заборгованість у сумі 506 296,18 грн. з яких: заборгованість за кредитом 246 980,56 грн., заборгованість по відсотках 259 315,62 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідачів разом із судовими витратами, які складаються з 6075,55 грн. сплаченого судового збору та 40344,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 26 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідач [PERSON] частково визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 246 980,56 грн. При цьому, [PERSON] вважає розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір витрат на правову допомогу надмірним, що призводить до дисбалансу інтересів та прав сторін правовідносин. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначила, що наприкінці листопада 2021 року відповідачі звернулися до відділення позивача у м. Маріуполь з метою отримати іпотечний кредит для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] . У той період, за твердженням працівників банку, видача іпотечних кредитів у м. Маріуполь була призупинена. Позивачем запропоновано альтернативний варіант оформлення споживчого кредиту без прив`язки до цільового використання коштів. Це свідчить про фактичне кредитування з метою придбання житла, попри те, що договір формально укладено як споживчий. Відповідачі погодились, оскільки інших варіантів придбати дане нерухоме майно не було. 09 грудня 2021 року відповідачі придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] мав намір добросовісно виконувати умови угоди про надання споживчого кредиту, що підтверджується, зокрема, платежами від 23 грудня 2021 року на суму 9 195,13 грн. та від 26 січня 2022 року на суму 9 195,13 грн. Дана інформація вбачається з розрахунків, наданих самим Позивачем. Наступний платіж за графіком мав відбутися 01 березня 2022 року, але на той час на території м. Маріуполь вже активно велись бойові дії, тому банківські відділення не працювали і вносити платежі було неможливо. Враховуючи, що предмет кредитування квартира у місті, яке стало епіцентром бойових дій, відповідач фактично втратив і майно, і можливість обслуговувати кредит. Це є обставиною непереборної сили (форс-мажору), яка прямо пов`язана з об`єктивною неможливістю виконання договірних зобов`язань. Крім того, в своїй позовній заяві позивач неодноразово зазначає про те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Однак позивач не зазначає, що відповідачі неодноразово звертались як особисто, так і через представника до різних відділень позивача та намагались домовитись про реструктуризацію боргу. Представники позивача не йшли на конструктивний діалог, а лише пропонували зробити реструктуризацію суми боргу (тіло кредиту та відсотки) та на суму реструктуризації нарахувати відсоток за користування. Фактично це означає необхідність сплачувати проценти за нараховані проценти на тіло кредиту. Навіть після отримання доступу до матеріалів справи, відповідачі намагались зв`язатись з представниками позивача та телефонували на гарячу лінію, але позивач відмовився вести переговори щодо можливої мирової угоди. Позивач не лише не надав доказів отримання вимоги, але й фактично уникав конструктивного діалогу з відповідачами. Неодноразові звернення залишались без реагування, або зводилися до формального нав`язування реструктуризації з новим нарахуванням процентів на вже нараховані проценти Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість за кредитом становить 246 980,56 грн., а за відсотками 259 315,62 грн. Тобто, сума відсотків фактично перевищує суму наданого кредиту. Таким чином, змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Фактично споживчий кредит отримувався для придбання нерухомого майна в м. Маріуполь. 29 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо підтримки позичальників, майно яких було знищено або зазнало пошкоджень внаслідок збройної агресії рф проти України». Розділ IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктами 8-16 такого змісту: У період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів після його припинення чи скасування позичальник (особа, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представник (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) має право звернутися до кредитодавця або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) (далі - заява про призупинення сплати грошового зобов`язання) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно (квартира, інше житлове приміщення в будівлі, приватний житловий будинок, садовий або дачний будинок, об`єкт незавершеного житлового будівництва) (далі - договір про споживчий кредит), що відповідає хоча б одній із таких ознак: (3) нерухоме майно знищено внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Для цілей цього пункту під знищеним розуміється нерухоме майно, відновлення якого шляхом поточного або капітального ремонту чи реконструкції є неможливим або економічно недоцільним. Фактично відповідач позбавлений можливості звернусь до Позивача з відповідною заявою, оскільки на час відкриття кредитної лінії банками не видавались іпотечні кредити в м. Маріуполь (як зазначили працівники відділення банку на момент звернення), а отже кредит оформлено під споживчі цілі без зазначення цільового використання коштів. Через ситуацію, яка склалася, права відповідача обмежені. На теперішній час відповідачі не отримали жодних компенсацій за знищене нерухоме майно, адже ще не затверджено порядок виплати компенсацій щодо майна, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Враховуючи вищевикладене, відповідачі опинились у скрутному фінансовому становищі, позбавлені житла та звичного способу життя. Виплата позивачеві відсотків, які перевищують суму боргу, є непосильним для відповідачів. Наразі [PERSON] , з урахуванням суми заборгованості, має змогу оплатити відсотки за користування кредитними коштами максимум у сумі 10 000,00 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначила, що позивачем в якості доказів щодо витрат на правову допомогу надано: договір про надання послуг, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність. Тобто не надано доказів фактичного понесення витрат. Покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у розмірі, заявленому позивачем, становитиме невиправданий тягар для відповідача. 27 травня 2025 року від представника відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний поданому представником відповідача [PERSON] , в якому остання зазначила, що відповідачка [PERSON] також частково визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 246 980,56 грн. 29 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] , в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що підписавши матеріали кредитної справи відповідач підтвердив, що ним укладено кредитний договір та погоджено всі істотні умови кредитування, у зв`язку із чим, сторони зобов`язались виконувати їх належним чином. Факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, користування кредитними коштами та наявність у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі підтверджується наявними у матеріалах справи детальним розрахунком заборгованості та виписками по рахункам відповідача, меморіальним ордером. Банк не заявляв вимогу про стягнення з позичальника неустойки за прострочення виконання зобов`язань та нарахувань за ст. 625 ЦК України (річні та інфляційні) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, які є відповідальністю боржника за порушення зобов`язання. Відповідно наявність або відсутність форс-мажорних обставин не входить до предмету доказування у цій справі, так як навіть наявність форс-мажорних обставин звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, про що позивач не заявляв вимогу. 30 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] , в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та навів обґрунтування, аналогічне наведеному у поданій відповіді на відзив представника [PERSON] 03 червня 2025 року від представників відповідачів до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останні заперечували проти обставин, викладених у відповідях представника позивача на відзиви та підтримали викладені у відзивах позиції. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру та Державної міграційної служби України щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. До суду 15 квітня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі. До суду 09 травня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 04 липня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі з урахуванням позицій, викладених у відзивах на позовну заяву. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому було змінено найменування на АТ «Сенс Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 501399541, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501399541, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 250 000,00 грн; процентна ставка 37,00 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 01 грудня 2026 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 01 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 9 195,13 грн.; загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. [PERSON] кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером № 745892903 від 01 грудня 2021 року, виписками по рахункам та не заперечується відповідачами. Всупереч умовам кредитного договору позичальник неналежним чином виконує свої зобов`язання, порушує графік повернення кредитних коштів, в наслідок чого утворилась заборгованість у сумі 506 296,18 грн. з яких: заборгованість за кредитом 246 980,56 грн., заборгованість по відсотках 259 315,62 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач\~\~свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~\~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦКУ\~країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. 01 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому було змінено найменування на АТ «Сенс Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки до договору №501399541-П. У відповідності з цим договором поруки поручитель поручається за виконання позичальником наступних обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору №501399541 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов`язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни визначені кредитним договором та додатком №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 грудня 2026 року; обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни визначені кредитним договором та додатком №1 до кредитного договору, обов`язок сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №501399541 від 01 грудня 2021 року. Пунктом 3.1. договору поруки визначено, що боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до п. 3.2. договору поруки, передбачена статтею 3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов`язків, зазначених у пункті 2.1 цього договору. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що він повністю ознайомлений з умовами кредитного договору №501399541 від 01 грудня 2021 року та обов`язками Боржника за ним. Відповідно\~\~до\~ст. 543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.\~\~ Згідно ч.1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Боржник вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом\~(ст.\~612\~ЦК України).\~У разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема:\~1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22: «51. Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.» В даному випадку позивач не заявляв вимогу про стягнення з позичальника неустойки за прострочення виконання зобов`язань та нарахувань за ст. 625 ЦК України (річні та інфляційні) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, які є відповідальністю боржника за порушення зобов`язання. Відповідно наявність або відсутність форс-мажорних обставин не входить до предмету доказування у цій справі, так як навіть наявність форс-мажорних обставин звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, про що позивач не заявляв вимогу. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вимоги банку стосуються стягнення з відповідача як позичальника безпосередньо наданих кредитних коштів та процентів за користування цими коштами, однак, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту та сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів вказаними нормами не передбачено. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для задоволення позову в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п. п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Так, позивачем на підтвердження понесених витрат, надано копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс», в якому зазначено, що за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1. та п. 1.1.2. договору, Замовник сплачує на користь Виконавця винагороду (гонорар) у розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн,; за отримання рішення суду 225,00 грн.; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%. Однак з поданого договору взагалі не вбачається, що послуги надавались в межах розгляду даної цивільної справи. Крім того, позивачем не надано акта виконаних робіт та квитанції про сплату вартості послуг, у заявленому розмірі, а тому витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 075,55 грн. (по 3 037,77 грн. з кожного). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial