Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач, МТСБУ) звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) мотивуючи його тим, що 09.03.2022 року Липовецьким районним судом Вінницької області було задоволено позов МТСБУ до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 40 134 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. МТСБУ звернулося до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 69939282. На момент звернення до суду, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09.03.2022 року не виконане. З урахуванням вищезазначеного позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі № 136/2448/21 10.03.2022 та до дня подання позовної заяви до суду - 30.07.2025. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 21 715 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 71 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 10.03.2022 року по 30.07.2025 року складає 4 087 (чотири тисячі вісімдесят сім) грн. 07 коп. Позивач наголошує на тому, що між ним та відповідачем не було укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки по даній справі виплата проводилась за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу було стягнуто з відповідача завдані збитки, про що було винесено рішення суду. По даній справі наявні деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав, а відтак положення п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не можуть бути застосовані до даної справи. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 14.08.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом на адресу місця реєстрації відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження, позовна заява та додані до неї документи. Згідно відмітки відділення Укрпошти від 30.08.2025 судові документи [PERSON] вручені. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. 10.09.2025 та 24.09.2025 представником позивача до суду через систему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення\~ ст.\~279\~ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до\~положень частини\~ другої ст. 247\~ ЦПК України,\~ у зв`язку \~із розглядом \~справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.03.2022 по справі № 136/2448/21 було стягнуто з [PERSON] на користь МТСБУ у порядку регресу збитки в розмірі 40 134 грн. 00 коп. (а.с. 6-8). Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вищенаведені факти вважаються встановленими і не потребують повторного доказування. 27.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69939282 з примусового виконання вказаного вище судового рішення (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають із завдання шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами Закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених Законом, а також угод, які не передбачені Законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Окрім того, як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.03.2022 по справі № 136/2448/21 визнано грошові зобов`язання відповідача перед позивачем, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, а тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню. Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд зазначає, що строк виконання зобов`язання перед МТСБУ у [PERSON] настав з часу ухвалення рішення Липовецьким районним судом Вінницької області, тобто з 09.03.2022, яке набрало законної сили 11.04.2022. Суд приймає до уваги, що станом на момент звернення позивача до суду відповідач не сплатив позивачу коштів в розмірі 40\~134,00 грн., доказів протилежного матеріали справи не містять. У зв`язку із несплатою відповідачем коштів стягнутих за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09.03.2022 по справі № 136/2448/21 позивач нарахував відповідачу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати (інфляційне збільшення) за період з 10.03.2022 по 30.07.2025 в розмірі 21 715 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 71 коп. та 3 % річних за користування грошовими коштами (штрафні санкції) в розмірі 4 087 (чотири тисячі вісімдесят сім) грн. 07 коп. (а.с. 10). Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в ст. 209 ЦПК України. Зі ст.\~213\~ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього страхової компанії про стягнення коштів. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки іншого не доведено, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в загальному розмірі\~25 802 (двадцять п`ять тисяч вісімсот дві) гривні 78 коп.,\~з яких: 4\~087,07 грн. - 3% річних\~та 21\~715,71 грн. - інфляційні втрати ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на те, що позов задоволено повністю, понесені позивачем витрати відповідно до платіжної інструкції № 24755 від 30.07.2025 в розмірі 3\~028 (три\~тисячі двадцять\~вісім)\~гривень 00\~коп. (а.с. 1) присуджуються із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved