Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

20.11.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна. 21.09.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна, відповідно до якого змінив предмет позову. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 17.07.1993 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Новомосковська Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ним і відповідачкою [PERSON] , актовий запис № 269. Він і відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] . У первісній позовній заяві він посилався на те, що шлюб між ним і відповідачкою було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року, у той же час, під час розгляду справи було виявлено, що шлюб розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 р. [PERSON] зазначає у позові, що факт розірвання судом шлюбу у 2004 році став для нього несподіванкою, оскільки йому було не відомо про зазначені обставини та наявність рішення суду. Незважаючи на розірвання шлюбу, з 2004 року він і [PERSON] проживали як одна сім`я, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, виховували сина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували майно, тобто, з 06.04.2024 до 11.11.2019 вважали один одного подружжям та жили як подружжя. У період з 17.07.1993 по 20.03.2009 р. за спільні з відповідачкою сумісні кошти ними було придбано наступне майно: -квартира загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -нежитлова будівля «П», загальною площею 31,30 кв.м.; склад «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; Право власності на зазначене вище нерухоме майно за погодженням між ним і відповідачкою було зареєстроване за [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за 15\~036,00 грн. Ним і відповідачкою також було збудоване нерухоме приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008. Підставою виникнення права власності на вказаний об`єкт є Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 142151170366, видана 27.04.2015, вартість складає 300\~000,00 грн.; право власності оформлене на [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомості від 04.08.2016. 11.11.2019 відповідачка [PERSON] забрала свої речі та виїхали з квартири, де вони спільно проживали, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зазначає у позові, що вважає наведене вище нерухоме майно спільним сумісним майном, оскільки майно придбане під час спільного проживання як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по 11.11.2009. Крім того, 28.10.2008 р. згідно договору купівлі-продажу, ними було придбано автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , право власності на який також зареєстроване за [PERSON] . Згідно звіту оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності від 19.11.2019, ринкова вартість автомобіля на теперішній час складає 195\~680,00 грн. Все вищезазначене майно придбано під час проживання з відповідачкою, за спільні грошові кошти, які були заощаджені ними за весь цей час. Майно було придбане в інтересах сім`ї, з метою набуття його у власність для спільного користування та ведення спільного господарства, весь зазначений час він, відповідачка та їх син вільно володіли та користувалися зазначеним майном. 19.11.2019 відповідачка повідомила його, що згідно правовстановлюючих документів він не є власником нерухомого майна та автомобіля, власником майна є вона, та має намір ним користуватися. Позивач [PERSON] зазначає, що саме з зазначеної дати, 19.11.2019 йому стало відомо про порушення його прав. Згідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] , посилаючись на норми ст. 60, 70, 74 СК України, просив суд: 1. Встановити факт проживання його, [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по 11.11.2019; 2. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: -нежитлове приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008.; -квартиру, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -нежитлову будівлю «П», загальною площею 31,30 кв.м.; склад «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] . В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власністю, визнати за ним, [PERSON] право власності на: -1/2 частину нежитлового приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008.; -1/2 частини квартири, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частину нежитлової будівлі «П», загальною площею 31,30 кв.м.; складу «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частини автомобіля ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] . 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. 18.02.2020 відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов, у якому зазначила, що позов не визнає, посилаючись на те, що шлюб між нею і [PERSON] було розірвано у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] надав копію акта про проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» [PERSON] та членом ЖБК «Юність» [PERSON] , а також, фізичними особами, які проживають за іншими адресами ( [ADDRESS] ). У той же час, з зазначеного вище акту не вбачається, на підставі яких саме документів та норм чинного законодавства України було складено акт про постійне проживання від. 21.11.2019. Згідно приписів Закону України «Про кооперацію», голова кооперативу та виконуючи обов`язки голови кооперативу не наділені повноваженнями щодо встановлення факту проживання осіб однією сім`єю. Позивачем [PERSON] до позовної заяви не надано будь яких доказів, які підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, спільної участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Відповідач [PERSON] звертає увагу суду на те, що [PERSON] обіймає посаду начальника безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є особою, на яку розповсюджується дія вказаного закону. Згідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідач [PERSON] зобов`язаний подавати декларацію про майновий стан та у відповідності до ст.ст. 45, 46 зазначеного закону, повинен у декларації внести відомості стосовно майна, яке належить йому та членам його сім`ї, зокрема об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, права на земельні ділянки, транспортні засоби, тощо. Положеннями закону встановлено, що членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або дітьми, вважаються особи, що спільно проживали з суб`єктом декларування станом на останній день звітного періоду або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації. Як вбачається з декларацій позивача [PERSON] за період з 2015 по 2018 роки, він не зазначав майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги. У відзиві відповідач [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 20.11.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна. Ухвалою суду від 21.11.2019 р. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 25.11.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовної заявою, у якій усунув недоліки первісної позовної заяви. Ухвалою суду від 26.11.2019 застосовані заходи забезпечення позову, а саме, заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження спірного рухомого та нерухомого майна, що зареєстроване за [PERSON] , /РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.01.2000 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] /: - квартири [ADDRESS] ; - нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ., на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008 року; - транспортний засіб марки ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] . Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2020 р. ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 про забезпечення позову залишено без змін. Ухвалою суду від 09.12.2019 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 21.09.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій змінив предмет позову. Ухвалою суду від 12.11.2021 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.08.2022 р. витребувано докази у справі, а саме, зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області\~надати на адресу суду належним чином засвідчені копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру працівника управління [PERSON] за період з 2004 року по 2015 рік включно. Ухвалою суду від 25.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача\~ [PERSON] адвокат Маймор А.В.\~про повернення до стадії підготовчого засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні. Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні в редакції від 13 квітня 2023 року повернуто позивачу, а клопотання представника позивача [PERSON] про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи залишене без розгляду. Ухвалою суду від 21.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання\~представника відповідача [PERSON] адвоката Боєвої О.В. про визнання зловживання процесуальними правами у цивільній справі [PERSON] . 4.Судовий розгляд В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у заяві, просив суд задовольнити вимоги, зазначив, що про рішення суду про розірвання шлюбу між ним і відповідачкою від 2004 року йому не було відомо, тому, звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу у 2009 році. Вважав, що шлюб розірвано в 2009 році, у той же час, він і [PERSON] проживали однією сім`єю. З 2004 року по 2008 рік вони проживали по [ADDRESS] , а з 2008 року до листопада 2019 року по [ADDRESS] . До 2004 року він працював в колгоспі ім. Горького ветлікарем, а з 2004 року - у Новомосковському міськрайонному управлінні Держпродспоживслужби. Відповідач [PERSON] з 2000 років була зареєстрована як приватний підприємець. За період спільного проживання він та відповідачка придбали майно, яке зазначене у позовній заяві, майно придбано за спільні кошти, тому, є спільним сумісним майном. Крім того, зазначив, що відповідач [PERSON] не має водійського посвідчення, не керувала автомобілем ТОYОТА RAV4, саме він користувався зазначеним транспортним засобом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Маймор А.В. підтримала позов у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги [PERSON] , посилаючись на те, що сторони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, права та обов`язки, разом відпочивали, купували майно. Не заперечує той факт, що [PERSON] не вказував у деклараціях про майновий стан про те, що відповідач [PERSON] є членом його сім`ї, також у деклараціях не зазначав майно, щодо якого виник спір. Зазначені відомості [PERSON] вніс у 2020 році у декларації за 2019 рік. Також уточнила, що квартира [ADDRESS] , стосовно якої заявлено позовні вимоги, була виведена з житлового фонду, оскільки добудовано частину приміщення та введено в експлуатацію як нерухоме майно - нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Колєснікова Є.О. в судовому засіданні 05.08.2022 позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні вимог позивача, посилалася на те, що позивачу [PERSON] достовірно було відомо про те, що шлюб розірвано судом у 2004 році. Акт про проживання осіб від 21.11.2019, складеного ЖБК «Юність» вважає неналежним доказом. [PERSON] з 2004 року проживала за адресою [ADDRESS] , а з 2008 року по [ADDRESS] , де жила у батьків. Син сторін - [PERSON] , 1993 р.н. проживав з батьком. [PERSON] має водійське посвідчення, у 2008 році придбала за власні кошти автомобіль ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 р.в., особисто проводила та оплачувала технічне обслуговування, ремонт автомобіля. Представники відповідача [PERSON] адвокати Піскунова В.М., Боєва О.В. в судовому засіданні позов не визнали, посилалися те. що позивачем не доведено факт проживали однією сім`єю з [PERSON] , не доведено наявність спільних прав, обов`язків, які притаманні подружжя, не надано доказів наявності спільного бюджету, спільних витрат, тощо. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що позивача [PERSON] знає з 1998 року, вони дружили сім`ями, спілкувалися, спільно відпочивали, їздили на рибалку, на відпочинок за кордон, були випадки, що він з дружиною ночував в квартирі [PERSON] . Про те, що у 2004 році шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, йому не було відомо, останні проживали спільно як подружжя. У у 2019 році [PERSON] повідомив, що дружина пішла від нього, причин не зазначав. Також йому відомо, що в користуванні [PERSON] і [PERSON] перебував автомобіль Фольксваген, який вони продали у зв`язку з будівництвом приміщення ветеринарної аптеки. У 2008 році сім`я [PERSON] придбала автомобіль ТОYОТА RAV4, на кого оформлене право власності на автомобіль, йому не відомо. У 2011 році вони сім`ями їздили до Австрії на відпочинок, у 2017 та 2018 році святкували дні народження. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що [PERSON] знає дуже давно, їх батьки дружили, а з [PERSON] знайома з 1993 року, коли [PERSON] і [PERSON] одружилися. Їй відомо, що сім`я проживала по [ADDRESS] , наприкінці 2019 року [PERSON] пішла від позивача. Вони часто спілкувалися, відмічали дні народжень, їй відомо, що у [PERSON] була дружня сім`я, спільний бюджет, сумісне майно, вони купили автомобіль. Про розірвання шлюбу між подружжям їй нічого не відомо. Зазначає, що 03.08.2018 [PERSON] займалася підготовкою святкування дня народження [PERSON] , якому на той час виповнилося 50 років. Також, в розмові [PERSON] говорила. що вони купили люстру, ще щось, але подробиць вона не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що батьки його дружини дружили з батьками [PERSON] , особисто він з сім`єю [PERSON] знайомий з часу їх одруження. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, йому не відомо про розірвання шлюбу між ними. Підтверджує те, що [PERSON] і [PERSON] проживали спільно, мали спільний бюджет, відомо, що придбали автомобіль ТОYОТА RAV4, але рік придбання не пам`ятає. Йому відомо, що автомобілем користувався в основному син подружжя [PERSON] [PERSON] , жодного він разу не бачив, щоб автомобілем користувалася [PERSON] , також йому відомо, що подружжя будувало ветеринарну аптеку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є його батьками. З 2004 року по 2008 рік він проживав з батьками по [ADDRESS] , після чого, во7ни стали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2019 року він з батьком прийшли додому та виявили відсутність грошових коштів, ювелірних виробів, фотоапарата та одежі його матері [PERSON] . Він зателефонував матері, але вона повідомила, що буде спілкуватися з ним у присутності свого адвоката, будь-яких причин не повідомила. Йому відомо, що батько працював ветеринарним лікарем, його мати зареєстрована як приватний підприємець. До листопада 2019 року батьки проживали разом, у них був спільний бюджет, разом вони купували речі, автомобіль, який використовувався в інтересах родини. Мати має водійське посвідчення, але не користується автомобілем, крім того, ремонтом та обслуговуванням автомобіля займався батько. До 2019 року йому не було відомо про розірвання шлюбу між батьками, тільки після 2019 року в документах побачив рішення про розірвання шлюбу. Автомобіль ТОYОТА RAV4 зареєстрований на ім`я матері, з її дозволу автомобіль перебуває у його користуванні. Йому відомо, що матір зверталася до поліції з заявою, що начебто він нападав на неї, подробиць не пам`ятає. З 2019 року мати проживає в будинку батьків в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Від знайомих стало відомо, що у матері був інший чоловік, зі слів батька, він зустрічався з цим чоловіком. Квартира по [ADDRESS] належить батькові (успадкована), а квартиру по [ADDRESS] батьки купили разом, потім побудували аптеку. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Веймар Німецька Демократична Республіка, з 16.02.1989 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] , з 10.12.2004 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно відміток на стор. 10 паспорта громадянина України [PERSON] , 17.07.1993 р. у Новомосковському відділ реєстрації актів цивільного стану він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Також на зазначеній вище сторінці паспорту наявна відмітка про реєстрацію розірвання шлюбу з [PERSON] , актовий запис № 82 від 12.05.2010 р. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, 12.05.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 82 про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] . Встановлено, що згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року у цивільній справі № 2-2297/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, провадження у справі закрите. Підставою скасування рішення суду першої інстанції слугувало те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене між тими самими сторонами і з тих же самих підстав про той самий предмет. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 у цивільній справі № 2-1729/04 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 17 липня 1993 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомосковського виконкому Дніпропетровської області з актовим записом № 269. Рішення суду набрало чинності 06 травня 2004 року. У розумінні положень ст. 105 СК України, шлюб слід вважати розірваним. Таким чином, судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 законної сили, а саме 06.05.2004. Встановлено, що 30.10.2004 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила за 15\~036,00 грн. квартиру, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчено нотаріально, право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно зареєстроване 16.11.2004 Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». 18 лютого 2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровське обласне об`єднання по виробництву і постачанню зоотехнічних товарів «Зооветпромпостач» і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] купила за 39\~500,00 грн. - нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу посвідчено нотаріально, право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно зареєстроване 24.02.2009 Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 04.08.2016, [PERSON] є власником нежитлового приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: Технічний паспорт від 07.11.2014; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 142151170366, видана 27.04.2015 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; Договір оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008, орендодавець: Новомосковська міська рада, орендар [PERSON] . 27.10.2008 між ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 492 стосовно придбання транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] купила автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER] . Згідно Довідки-рахунку серія ДДР № 695108 від 10.11.2008, [PERSON] видано автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданий 21.06.2019 Дніпропетровським ВРЕВ УДАІ УВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] є власником транспортного засобу марка ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно даних Територіального сервісного центру МВС 1246, за [PERSON] : -18.11.2008 р. був зареєстрований автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, у наступному; -21.06.2019 автомобіль було перереєстровано при заміні номерного знаку без зміни власника; -22.11.2019 здійснено перереєстрацію при втраті свідоцтва про реєстрацію без зміни власника; -станом на 01.11.2021 власник не змінювався. Згідно Акту про постійне проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» [PERSON] та членом ЖБК «Юність» [PERSON] , які підписані також мешканцями будинку [PERSON] , [PERSON] , а також, [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) [ADDRESS] ), [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) [PERSON] (проживає [ADDRESS] ), подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх син [PERSON] з грудня 2008 року по 11.11.2019 р. спільно користувалися і проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Судом досліджено фотографії, надані позивачем, на яких [PERSON] та [PERSON] : -у 2005 р. - відпочивають з друзями на природі в с. Орлівщина; -у 2006 р. в гостях у друзів у м. Синельникове; -2009 р. у м. Новомосковську з родичами; -2008 в гостях у Полтавській області; -2012 р. в Австрії з друзями; -2014 р святкують Новий рік; -2013 р. відпочивають у Закарпатті; -2016 р. на весіллі сина друзів; -2020 в с. Орлівщина на 50-ти річчі куми;2015 р. на відкритті полювання; -2018 - вдома по [ADDRESS] ; -2016 у друзів на хрестинах. Також, судом досліджено ДВД-диск, наданий позивачем, з фрагментами з домашнього архіву [PERSON] за період з 2009 по 2019 р., де на відеокамеру зафіксовано спільний відпочинок [PERSON] і [PERSON] у різних місцях, у тому числі у Криму. Як зазначалося вище, ухвалою суду від 25.08.2022 р. за клопотанням представника відповідача витребувано докази у справі, а саме, зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області\~надати на адресу суду належним чином засвідчені копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру працівника управління [PERSON] за період з 2004 року по 2015 рік включно. У листі від 31.08.2022 Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області\~повідомило суд, що з попередніх місць роботи [PERSON] його декларації за періоди з 2004 по 2015 роки до Управління не передавалися та в особовій справі останнього відсутні, у зв`язку з чим, Управління не має можливості їх надати. Судом досліджено Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування позивача [PERSON] , який обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області за 2016, 2017, 2018 року. Як вбачається з зазначених декларацій, позивач [PERSON] за періоди декларування 2015, 2016, 2017 р. не зазначав у якості члена його сім`ї відповідача [PERSON] , також не зазначав у декларації про право власності або право користування на майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги. Встановлено, що 31.03.2020 р. позивачем [PERSON] було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, у відповідності до якої останній зазначив у якості члена його сім`ї відповідача [PERSON] . 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; В той же час, частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідності до правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа\~№ 205/2102/19-ц),\~якщо виникнення\~права на\~спадкування залежить\~від доведення\~певних фактів,\~особа може\~звернутися в\~суд із\~заявою про\~встановлення цих\~фактів,\~яка,\~у разі\~відсутності спору,\~розглядається за\~правилами окремого\~провадження.\~Судді ВС\~зауважили,\~що у\~частині четвертій\~статті\~315\~ЦПК України\~передбачено,\~що суддя\~відмовляє у\~відкритті провадження\~у справі,\~якщо з\~заяви про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення,\~вбачається спір\~про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. ВС підкреслив, що у разі наявності спору про право, вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються за правилами позовного провадження. 6.3 На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.114 СК України\~передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно до ч. 3 ст.115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 6.4 Згідно до\~приписів ст.\~74\~СК України, 1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Положеннями глави\~8\~Сімейного кодексу\~України,\~а саме,\~статтею 60\~СК України\~визначено,\~що 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 61 СК України, 1. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 6.5 Крім того,\~нормами ст.\~69\~СК України\~визначено,\~що 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно до ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України визначено, що 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду 6.6 У відповідності до ст. 355\~ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно приписів ст. 368 ЦК України, 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 372 ЦК України передбачено, що 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 7.Висновки суду. Як зазначалося вище, позивач просив суд встановити факт проживання його, [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по [INFO] . У той же час, Велика Палата Верховного Суду у справі про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (постанова від\~23\~січня 2024\~року у\~справі №\~523/14489/15-ц\~(провадження\~№ 14-22цс20) висловила наступну правову позицію, а саме, що позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення в таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. Під час розгляду справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 законної сили, а саме 06.05.2004. Також встановлено, що майно, власником якого є відповідач [PERSON] було придбане: -30.10.2004 р. за договором купівлі-продажу - квартира, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . (в наступному, квартира переобладнана у нежитлове приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ). -18.02.2009 за договором купівлі-продажу - нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . -27.10.2008 за договором купівлі-продажу - автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбане відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем, після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 про розірвання шлюбу між сторонами законної сили, а саме 06.05.2004. Вирішуючи питання про доведеність обставин проживання позивача [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по [INFO] та того факт, що спірне майно є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, суд приходить до нижченаведеного. Згідно Акту про постійне проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» [PERSON] та членом ЖБК «Юність» [PERSON] , які підписані також мешканцями будинку [PERSON] , [PERSON] , а також, [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) [ADDRESS] ), [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) [PERSON] (проживає [ADDRESS] ), подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх син [PERSON] з грудня 2008 року по 11.11.2019 р. спільно користувалися і проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні надали пояснення, що з 2004 по 2019 роки [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали та купували речі в інтересах родини. Також судом досліджено фотографії, надані позивачем, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] на святах та відпочинку у 2005, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2020 роках та ДВД-диск, наданий позивачем, з фрагментами з домашнього архіву [PERSON] за період з 2009 по 2019 р., де знятий на відеокамеру спільний відпочинок [PERSON] і [PERSON] у різних місцях, у тому числі у Криму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". Так,\~у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. У зазначеній справі Верховним Судом зроблено наступний правовий висновок, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Верховний Суд у своїй постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) вказує на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 2014 років коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу Згідно правових висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, до належних доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, то такими зокрема є: -ведення спільного господарства; -наявність у сторін спільного бюджету; -проведення спільних витрат; -придбання майна в інтересах сім`ї; -наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків; -інші докази, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті\~3,\~74 СК України)". Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Суд приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбута того факту, що спірне майно є спільною сумісною власністю Так, як зазначалося вище, сам по собі факт спільного проживання чоловіка і жінки, спільного відпочинку, перебування у близьких стосунках, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного доказу наявності між ним і відповідачем спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, у тому числі чеки, квитанції, свідоцтва про право власності; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, мало взаємні права та обов`язки. Крім того, суд звертає увагу на те, що у період 2016, 2017, 2018 роки позивач [PERSON] обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, тобто, особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Статтями 45,46 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у\~пункті 1,\~підпунктах "а",\~"в"-"ґ"\~пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства\~декларацію\~особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування\~(далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. У декларації зазначаються відомості, у тому числі, -об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: -дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування. -цінне рухоме майно, -дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості; -отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи. У примітках розділу VII зазначено, що з урахуванням положень\~статті 1\~цього Закону членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або неповнолітніми дітьми станом на останній день звітного періоду, вважаються особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації. Незважаючи на зазначені норми законодавства, у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016, 2017, 2018 рік позивач [PERSON] , який обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, не зазначав у якості члена його сім`ї відповідача [PERSON] , також не зазначав у декларації про право власності або право користування на майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна не обґрунтовані та у задоволенні позову належить відмовити. 8. Судові витрати Згідно приписів частини 7 статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те,\~що судом\~прийняте рішення\~щодо повної\~відмови у\~задоволенні позову,\~заходи забезпечення\~позову,\~які застосовані у\~відповідності до\~Ухвали Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 26.11.2019\~підлягають скасуванню. 9. Судові витрати Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийняв рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати належить покласти на позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed