Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

05.08.2025 від представника позивачки [PERSON] до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали вищезазначеної позовної заяви про розірвання шлюбу. Подана позовна заява обґрунтована тим, що 08.09.2001 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська за актовим записом № 341. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторін, ведення спільного господарства та спільного побуту припинилися в 2020 році, у зв`язку із чим сім`я фактично розпалася та її відновлення неможливе. Оскільки позивачка втратила віру та бажання в подальше примирення з відповідачем, просить шлюб розірвати. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 10.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.08.2025 від представника позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої в третьому абзаці позову зазначено, що сторони не проживають однією сім`єю з 2020 року. Це не відповідає дійсності, насправді сторони не проживають разом однією сім`єю з січня 2024 року. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 15.09.2025 від представника позивачки [PERSON] до суду через підситему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 25.09.2025 від представника відповідача [PERSON] до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача та його представника. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами, встановленими частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України , шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами частин 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Таким чином, у розумінні норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, у якому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~статтею 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими статтею 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що з 08.09.2001 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, про що складено відповідний актовий запис № 341, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2001, копія якого міститься в матеріалах справи. Від даного шлюбу в подружжя є повнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження (із застосунку «Дія), наявним в матеріалах справи. З січня 2024 року сторони не проживають разом однією сім`єю, спільного господарства не ведуть. Спору щодо спільно нажитого майна між сторонами не встановлено. Підстав для надання сторонам строку для примирення судом також не встановлено. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов, суд відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України доходить висновку про необхідність повернення позивачці з державного бюджету 50% судового збору, що мав бути сплачений при зверненні з позовом (поданий через підсистему «Електронний суд», тому 1211,20 грн х 0,8 = 968,96 грн), який становить 484,48 грн, та про стягнення з відповідача на користь позиваки 50% судового збору, що становить 484,48 грн, оскільки позов задоволено. На підставі викладеного,

Outcome: approved