Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

28.01.2025 року, через систему «Електронний суд» позивач, в інтересах якого діє представник Городніщева Є.О., звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №4329520 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 16500 грн строком на 364 дні, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 2,5 % в день (стандартна процентна ставка) або 1,63 % в день (знижена процентна ставка), що застосовується на умовах, визначених п. 1.4.2. кредитного договору. 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №4329520 від 25.01.2024 року. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним договором в сумі 152\~065,65 грн, з яких 16\~499,99 грн заборгованість за кредитом, 102\~153,16 грн\~заборгованість за процентами, 33\~412,5 грн заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст капітал». Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 29.01.2025 року ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року позовні вимоги задоволено: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 4329520 від 25.01.2024 року, у розмірі 152\~065,65 грн, з яких 16 499,99 грн, 135\~565,66 грн\~заборгованість за процентами, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 02.06.2025 року заочне рішення у справі від 23.04.2025 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи наявна заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомила. В матеріалах справи наявна заява від представника відповідача про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, у заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача вказував, не оспорюючи факту отримання кредиту, що нараховані позивачем проценти за договором кредиту є надмірними та завищеними, що не відповідає положенням ст. 509, 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності, покликається на релевантну практику Верховного Суду щодо застосування ЗУ «Про захист прав споживачів». \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності сторін та/або їх представників, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом вивчено наявні матеріали справи, досліджено письмові докази, оцінено доказ кожен окремо та в їх сукупності, внаслідок чого встановлено наступне. 25.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №43295220 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 16500 грн. строком на 364 дні до 23.01.2025 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% в день (стандартна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту передбачалась в розмірі 150\~150,00 грн (за стандартною процентною ставкою) і 146\~107,50 грн (при застосуванні зниженої процентної ставки) та за весь період кредитування передбачалось нарахування процентів в сумі 166\~650,00 грн. Факт перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20241101-2911 від 01.11.2024 року. Відповідач факт отримання кредитних коштів не оспорювала. Порядок повернення кредиту кожні 28 днів, загалом 13 платежів у розмірі, що визначений у розділі 5 паспорту споживчого кредиту. 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №43295220 від 25.01.2024 року. 10.12.2024 року була зареєстрована зміна найменування позивача з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Як вказує представник позивача у представлених розрахунках, заборгованість за вказаним договором становить 152\~065,65 грн, з яких 16499,99 грн\~заборгованість за тілом кредиту, 135\~565,66 грн\~заборгованість за процентами. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу\~(які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення). Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Із положень ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону. За змістом ч. 11\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. В силу ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 526,\~527,\~530 ЦК України,\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно приписів ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, відповідно до п.17 ч. 1\~ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Згідно з ст.\~11,\~18 ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~цей Закон\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить\~ ЗУ «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до\~ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,\~банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При цьому\~ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ\~(який набрав чинності 24.12.2023 року) внесено зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та\~статтю 8 цього Закону\~доповнено частиною п`ятою. Так, відповідно до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Приписами ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд враховує, що підписанням договору сторони підтвердили, що між ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору від 25.01.2024 року № 4329520. Вказаний кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору. Водночас судом\~встановлено,\~що у\~кредитному договорі\~від 25.01.2024\~року денна\~процентна ставка\~установлена на\~рівні 2,433%,\~що суперечить\~вимогам\~ ЗУ «Про споживче кредитування». Максимальний розмір\~денної процентної\~ставки,\~не може\~перевищувати 1%\~відповідно до\~ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначений Закон прийнятий 22.11.2023 року та набрав чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір № 42753492 укладений 25.01.2024 року, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, процентна ставка, встановлена цим договором, не відповідає умовам чинного законодавства. Відповідно, виходячи з положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1, 2\~ст. 215 ЦК України, умови кредитного договору в частині, що суперечить приписам\~Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» підлягали б стягненню за кредитним договором проценти за користування кредитними коштами протягом 364 днів у розмірі 60 060,00 грн. (16500 грн. * 1% * 364 дні), в той час як позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» нарахував та просить стягнути з відповідача 102 153,16 грн. Водночас, згідно наданого розрахунку заборгованості, відповідачем оплачено 7239,51 грн 20.02.2024 року у якості погашення процентів за позикою. Таким чином, з відповідача [PERSON] , поряд з основним боргом за тілом кредиту у розмірі 16\~499,99 , слід стягнути 52\~820,49 грн. процентів за користування позикою, що буде відповідати приписам ч. 5\~ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 1022,31 грн (2242,4 грн х 45,59%) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4559,00 грн (10 000,00 грн х 45,59 %).

Outcome: partial