Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивачі звернулись із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачі були співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира була передана в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за двома кредитними договорами від 19.02.2008 року. Іпотекодержателем у порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного договору іпотеки передано оригінал договору іпотеки ТОВ «Кей-Колект», яке здійснило оформлення права власності без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та без повідомлення про порушення основного зобов`язання, що передбачено частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку». 25.11.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. незаконно, за відсутності доказів надіслання позивачам письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», чим позбавлено позивачів права власності на нерухоме майно. Зазначене рішення прийняте нотаріусом з порушенням вимог закону, оскільки станом на день здійснення реєстрації повноваження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки належали лише державним реєстраторам Міністерства юстиції України. В подальшому, 18.02.2020 року за договором купівлі-продажу [PERSON] набула у власність від ТОВ «Кей-Колект» спірну квартиру [ADDRESS] . Позивачі вважають такі дії порушенням їхніх прав, відтак просять витребувати майно з чужого незаконного володіння відповідача. Під час розгляду справи позивачами було подано заяву про зміну підстав позову у цивільній справі. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що зміна підстав позову необхідне у зв`язку зі зміною фактичних обставин, яка сталася після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи. При зверненні до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивачі виходили з того,що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем вказаного майна. Однак наразі обставини змінились. Державна реєстрація права власності за відповідачем на спірну квартиру відбулась 18.02.2020 року на підставі договору купівлі-продажу від цієї ж дати укладеного між відповідачем та третьою особою у справі. Однак, відповідач будучи достеменно обізнаною, про скасування попередньої державної реєстрації від 25.11.2015 року за ТОВ "Кей-Колект" постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2023 року повторно, здійснила 30.11.2023 року державну реєстрацію права власності спірної квартири за собою, на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2020 року укладеного з ТОВ "Кей-Колект", який на момент проведення реєстраційних дій вже не був власником вказаного майна. Таким чином, вважають, що відповідач у справі без належної правової підстави, заволоділа майном, діючи як недобросовісний набувач. Зазначено, що позивачами не пропущений строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.11.2022 року у справі було відкрите загальне провадження. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2023 року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] треті особи ТОВ "Кей-Колект", ПАТ "Укрсиббанк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, було задоволено та витребувано у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 09.03.2023 року апеляційна скарга третьої особи ТОВ "Кей-Колект" була залишена без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2023 року без змін. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.10.2023 року, касаційну скаргу відповідача [PERSON] було задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09.03.2023 року було скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2023 року, вказана цивільна справа була прийнята до провадження суду. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22.01.2024 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.02.2024 року, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спора орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29.02.2024 року, було прийнято заяву представника позивача про зміну підстав позову, було прийнято зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів витрачених на проведення ремонтних робіт. Також було задоволено клопотання представника позивачів та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2024 року, позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] треті особи ТОВ "Кей-Колект", ПАТ "Укрсиббанк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, було залишено без руху. Надано час на усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.07.2024 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду було відмовлено. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30.07.2024 року, було закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Відповідач [PERSON] не погодившись із заявленими позовними вимогами звернулась до суду із зустрічним позовом. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] . Зазначену квартиру відповідач придбала на підставі договору-купівлі продажу від 18.02.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. Купівля вказаної квартири була здійснена за 830960 грн., що на день укладання угоди, еквівалентно 34000 доларів США. Продавець при укладанні договору купівлі-продажу підтвердив повний розрахунок із ним, що будь-які обтяження або права третіх осіб на вказану квартиру відсутні. На час укладання вказаного договору купівлі-продажу відповідач не знала про існування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 27.01.2020 року, яка була оприлюднена в ЄДРСР лише 23.03.2020 року, тобто через місяць після набуття відповідачем права власності на спірну квартиру. На момент укладання зазначеного правочину з приводу вказаної квартири будь-яких обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно, щодо зазначеної квартири не існувало. Продавець за договором купівлі-продажу квартири, ТОВ "Кей-Колект" набуло право власності на спірну квартиру більше ніж за 4 роки до укладання угоди. На момент укладання угоди не існувало будь яких судових рішень щодо незаконності дій реєстратора та про скасування рішення про реєстрацію права власності. Подання зустрічної позовної заяви було викликано тим, що у разі задоволення первісного позову існує загроза порушення прав відповідача через те, що відповідачем за час володіння спірною квартирою було здійснено її поліпшення. Зокрема за час знаходження спірної квартири у власності відповідача, останньою було здійснено якісний ремонт у квартирі, який є невід`ємний від самої квартири. Тому як добросовісний набувач відповідач має право на відшкодування понесених витрат на проведення ремонтних робіт. На підтвердження понесених витрат на невід`ємні поліпшення відповідачем було замовлено оцінку зазначеного нерухомого майна, яка проведена ФОП [PERSON] згідно якої вартість здійснених поліпшень склала 548100 грн. Наразі квартира має зовсім інший вигляд та збільшена вартість зазначеної квартири на вказану суму. Також представником відповідача було подано відзив на первісний позов з урахуванням зміни підстав позову. У вказаному відзиві зазначені схожі обставини, як і ті що вказані у зустрічній позовній заяві та додатково зазначено, що відповідач не була обізнана про наявність судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2023 року, отже не мала можливості скористатись своїм правом на судовий захист. Вказано на пропуск позивачами строку позовної давності для звернення із вказаними вимогами. Перебіг строку позовної давності для звернення із вказаними вимогами необхідно відраховувати з часу коли позивачі дізнались або могли дізнатися про порушення свого права. Тобто з того часу коли спірна квартира вибула з їх володіння і це не є дата укладання відповідачем договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2020 року, оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачів ще у 2015 році на користь ТОВ "Кей-Колект", яке 25.11.2015 року зареєструвало право власності на спірну квартиру. Крім того, важливим є факт, непогашення позивачами наявної заборгованості перед ТОВ «Кей-Колект». Позивачі наразі маючи непогашену заборгованість за кредитним договором, намагаються повернути собі у власність квартиру, яка була предметом забезпечення за вказаними невиконаними кредитними договорами. При цьому намагаються повернути квартиру, яка наразі перебуває у власності добросовісного набувача. Зазначає, що не існує доказів того, що відповідач знала або повинна була знати про наявність перешкод для купівлі спірної квартири. На момент укладання угоди про придбання квартири відповідачем, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не містилось будь яких застережень, щодо спірної квартири. Єдиний державний реєстр судових рішень, також не містив будь-яких судових рішень щодо заборон на відчуження або арешт спірної квартири. Враховуючи наведене, відповідач у справі є добросовісним набувачем спірної квартири та відповідно до вимог закону, вказана квартира не може бути витребуваною у відповідача [PERSON] . Окрім того, за час володіння спірною квартирою, відповідач зробила в ній коштовний ремонт та невід`ємні поліпшення на суму 548100 грн., тому квартира не є тим самим об`єктом нерухомості який колись належав позивачам та їх матері у рівних частинах. Окрім того наразі, у спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина відповідача [PERSON] , та у разі задоволення позовних вимог відповідача будуть порушені права цієї дитини. Зауважила, що позивачам та їх матері належала спірна квартира у рівних частинах по 1/3 частині. Проте матір позивачів померла [INFO] . На момент звернення позивачів із позовними вимогами, відсутні докази належності позивачам права власності на 1/3 частину квартири, що належала їх матері. Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом 14.11.2022 року, тобто вже після спливу 6 місячного строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак вони не долучили відповідного свідоцтва про прийняття спадщини. Враховуючи наведене просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивачів у справі було надано відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного документу, позивачі визнають, що Верховним судом встановлено, що позовну давність у вказаній справі слід відраховувати з 26.11.2015 року, тобто з наступного дня після реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Таким чином позовну давність слід рахувати з 26.11.2015 року по 25.11.2018 року. Проте діючим законодавством передбачені випадки зупинення строку дії позовної давності. До таких випадків відноситься звернення за захистом свого права до суду. Позовна давність у зазначеній справі переривалась у період з 11.04.2018 року до 26.07.2018 року, у зв`язку зі зверненням до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про скасування державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» спірної квартири та до часу закриття провадження у вказаній справі, оскільки спір не належить до розгляду в рамках адміністративного судочинства. ТОВ «Кей-Колект» зверталось до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, проте у задоволенні позовних вимог було відмовлено. У вересні 2019 року, позивачі звертались до суду із позовом до АТ «Укрсиббанк», ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2021 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Однак підтверджено порушення прав позивачів зі сторони ТОВ «Кей-Колект». Постановою Київського апеляційного суду від 21.06.2022 року, рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін. Проте також підтверджено порушення прав позивача з боку ТОВ «Кей-Колект» при реєстрації права власності на спірну квартиру. Постановою Верховного Суду від 09.08.2023 року, було скасовано рішення суду апеляційної інстанції та справу направлено на новий апеляційний розгляд. Судом касаційної інстанції було встановлено, що спірна квартира була передана в іпотеку в якості забезпечення за укладеними кредитними договорами. Проте, іпотекодержатель та позивачі не уклали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки від 19.02.2008 року, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за банком. Тому ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на квартиру у непередбачений договором спосіб. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2023 року, рішення суду 1-ї інстанції було скасоване та ухвалене нове рішення та скасоване державну реєстрацію право власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру. На час розгляду судом апеляційної інстанції вказаної справи було встановлено, що [PERSON] померла, та судом в порядку правонаступництва було залучено до участі в розгляді вказаної справи [PERSON] , оскільки остання єдина звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Тому і в цій справі [PERSON] є правонаступником [PERSON] . Наголошує, що 30.11.2023 року, відповідач [PERSON] здійснила реєстрацію спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] , при цьому будучи достовірно обізнаною, що рішенням суду апеляційної інстанції від 28.11.2023 року, було скасована державна реєстрація право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру. Тому відповідач [PERSON] діяла недобросовісно здійснюючи реєстрацію свого права власності на спірну квартиру знаючи про наявність вищевказаних судових рішень. Зазначає, що позовна давність була перервана у вересні 2019 року шляхом подання позову у цивільній справі №753/17757/19, а 28.11.2023 року, у даній справі було прийнято рішення на користь позивачів. Правонаступництво [PERSON] після смерті її матері [PERSON] доводиться належними та допустимими доказами у справі. Відповідач здійснила повторну реєстрацію права власності на спірну квартиру, на підставі договору купівлі-продажу квартири, який було укладено не з власником квартири ТОВ «Кей-Колект» відповідно до наявних судових рішень. Враховуючи наведене, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Крім того, представником позивачів було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. В якому зазначено про незгоду з вимогами зустрічної позовної заяви. Вказано, що відповідач уклала договір купівлі-продажу спірної квартири із ТОВ «Кей-Колект», яке незаконно заволоділо спірною квартирою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 26467780 від 25.11.2015 року. Незаконність заволодіння ТОВ «Кей-Колект» спірною квартирою доводиться наявними судовими рішеннями у справі. 30.11.2023 року, відповідач [PERSON] здійснила реєстрацію спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2020 року укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] , при цьому будучи достовірно обізнаною, що рішенням суду апеляційної інстанції від 28.11.2023 року, було скасована державна реєстрація право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру. Тому відповідач [PERSON] діяла недобросовісно здійснюючи реєстрацію свого права власності на спірну квартиру знаючи про наявність вищевказаних судових рішень. Окрім того, відповідач [PERSON] не надала доказів понесених витрат саме нею із власних коштів на поліпшення спірної квартири. Не надано доказів, які саме поліпшення можуть бути відокремлені від майна та відсутні підстави для застосування ст. 390 ЦК України. Враховуючи наведене просив відмовити в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви. Представником відповідача подано до суду відзив на заяву про зміну підстав позову. В якому зазначені аналогічні обставини викладені у зустрічній позовній заяві та відзиві на позов. Крім того наголошено, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири та позивачами пропущений строк позовної давності для звернення із вказаним позовом. Представником позивачів подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначені аналогічні відомості , які вказані у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представником відповідача адвокатом Крутороговою С.І. подано до суду заперечення на відповідь на відзив на заяву про зміну підстав позову та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких зазначені аналогічні за змістом твердження тим, що містяться у відзиві та зустрічній позовній заяві. Представником позивача направлено до суду заперечення на зустрічний позов, в яких зазначені аналогічні за змістом твердження, що і у відповіді на відзив та відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» направили до суду пояснення відповідно до яких, третя особа в передбаченому законом порядку на підставі іпотечного договору набуло право власності на спірну квартиру, ще 25.11.2015 року. Ствердження позивачів, що для того, щоб звернути стягнення в наслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором на предмет іпотеки необхідно укладання окремого договору не відповідають дійсності. Вважають, що третя особа ТОВ «Кей-Колект» правомірно набуло право власності на спірну квартиру. Вказану квартиру третя особа реалізувала відповідачу за відплатним договором купівлі-продажу від 18.02.2020 року, у сумі 830960 грн. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири. Враховуючи наведене, вважають, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог та витребування у відповідача спірної квартири на користь позивачів. Просили в задоволенні позовних вимог позивачів відмовити. Позивачі в судове засідання не з`явились надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивачів адвокат Шипілов О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі за обставинами викладеними у позовній заяві, відповіді на відзив та відзиві на зустрічну позовну заяву. Наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю представника, адвоката Круторогової С.І. Представник відповідача адвокат Круторогова С.І. в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечувала за обставинами викладеними у відзиві на позов та зустрічній позовній заяві. Наполягала на задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, за обставинами зазначеними у письмових поясненнях. Представник третьої особи органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (банком) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11300476000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 97000 дол. США на строк до 19.02.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та ще одним кредитним договором від цієї ж дати № 11300826000 від 19.02.2008 року між банком (іпотекодержателем) з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] (іпотекодавцями) - з іншої сторони, укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки № 77434, запис у реєстрі № 408, згідно з умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 січня 2022 року, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції було зареєстровано смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно договору іпотеки №77434 від 19.02.2008 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] предметом вказаного договору є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю іпотекодавців на основі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного фонду Харківської районної державної адміністрації у м. Києві. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 50,8 квадратних метра, житлової площі 30,6 квадратних метра. Вказаний предмет іпотеки є забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] від 19.02.2008 року. Відповідно до умов укладеного договору іпотеки, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому законом України «Про іпотеку». Отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавців, здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому вимогами Закону України «Про іпотеку». Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 203338881 від 06.03.2020 року, право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2020 року, було забезпечено позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та накладено арешт на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2021 року, вбачається, що в задоволенні позову позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до АКІБ «Укрсиббанк», ТОВ «Кей-Колект» приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання незаконним та скасування запису про право власності було відмовлено. З описової частини вказаного рішення вбачається, що позивачами було неналежно обрано спосіб захисту. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 21.06.2022 року, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05.05.2021 року залишено без змін. 13.02.2012 ПАТ «УкрСиббанк» як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, предметами яких є, зокрема, передача банком товариству усіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з позивачами. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у встановлені договором терміни у 2014 року, ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 753/20272/14-ц). 12.02.2015 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив у цій справі заочне рішення про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект» в повному обсязі. Цим рішенням стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 01.12.2013року в загальному розмірі 1623 280,41 грн., що є еквівалентом 125340,16 дол. США. З огляду на порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором за умовами пункту 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель також набув право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відтак на підставі вищевказаних договорів у відповідності з положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли з кредитного договору та договору іпотеки. 25.11.2015 року, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А.М. як державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25.11.2015 15:59:00, номер запису про право власності: 12216299). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 20.02.2018 № 114649087, вбачається, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» послугував договір іпотеки № 408 від 19.02.2008 року. 18.02.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] , спірна іпотечна квартира була продана від ТОВ «Кей-Колект», відповідачу [PERSON] . Вказаний договір купівлі-продажу квартири, було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Василенко О.А. за реєстровим номером 1204. Продаж вказаної квартири було здійснено за 830960 грн., що еквівалентно 34000 доларів США. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2021 року, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] . Батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію права проживання особи, малолітній [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 року, касаційну скаргу відповідача [PERSON] було задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09.03.2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду 1-ї інстанції. З описової частини вказаного судового рішення вбачається, що судовим рішенням, що набрало законної сили між тими самими учасниками визнано набуття ТОВ «Кей-Колект» право власності на спірне майно у спосіб, не передбачений договором. При цьому суди дійшли правильного висновку що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про витребування майна є обґрунтованими, оскільки таке безпідставно вибуло з володіння відповідачів. Посилання відповідача [PERSON] , що вона є добросовісним набувачем спірного майна та при його придбанні покладалась на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження, що містились у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підлягають дослідженню судами. Окрім того, зазначено на необхідності дослідження обставин щодо можливого пропуску позивачами строку позовної давності, на що зазначає відповідач. Зі змісту заяви про застосування строку позовної давності від 10.01.2024 року, вбачається, що відповідач [PERSON] просить суд застосувати до заявлених позовних вимог позивачів строк позовної давності, оскільки вважає, що позивачами його було пропущено. Згідно нотаріально посвідченої заяви ТОВ «Кей-Колект» від 08.12.2023 року, вказана установа підтверджує, що між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] проведено повний розрахунок за договором купівлі-продажу квартири від 18.02.2020 року. Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна з метою визначення ринкової вартості, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , який було проведено суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем [PERSON] від 29.12.2023 року, ринкова вартість вказаного об`єкту оцінки становить 548100 гривень без урахування ПДВ. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна індексний номер 361007502 від 05.01.2024 року, право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 30.11.2023 року, за відповідачем [PERSON] . Згідно з ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2018 року, було відкрито провадження за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., треті особи ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання протиправним та скасування рішення. Відповідно до ухвали окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2018 року, було залишено без руху позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєваої А.М., треті особи ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання протиправним та скасування рішення. Зі змісту ухвали окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 року, вбачається, що було закрито провадження у адміністративній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєваої А.М., треті особи ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» про визнання протиправним та скасування рішення. 28.11.2023 року постановою Київського апеляційного суду, було скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 25.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору, далі - Закон № 898-IV), згідно яких іпотекодержатель (заставодержатель) має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки (застави). Згідно з положеннями пунктів 4.2., 4.3 договору іпотеки від 19.02.2008 року, укладеного між позивачами та АКІБ «Укрсиббанк», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав. Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За частинами першою-третьою статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Отже в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами частини 1 статті 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між банком та/або ТОВ «Кей-Колект» і позивачами не укладався. Постановою Верховного суду від 08.11.2023 року, було встановлено, що під час розгляду справи №753/17757/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до АТ «Укрсиббанк», ТОВ «Кей-Колект» приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Верховний Суд у складі колегії суддів Другою судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.08.2023 року зазначив, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку". Проте іпотекодержатель і позивачі не укладали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки від 19.02.2008 року, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрацію права власності на квартиру за банком. Тому набуття ТОВ "Кей-Колект" право власності на спірне нерухоме майно 25.11.2015 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. як державним реєстратором, здійснено у спосіб не передбачений договором. Тому відповідно позивачі мають право на витребування майна яке вибуло з їх володіння з чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, визначено, що обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та встановлені судами при розгляді інших справ обставини, вимоги позивачів щодо витребування майна є слушними. Вирішуючи питання щодо витребування конкретного нерухомого майна у відповідача суд враховує наступні обставини. 18.02.2020 року, відповідач [PERSON] набула право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі продажу укладеного між відповідачем та ТОВ "Кей-Колект", який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. Відповідно з ч.1 ст.388 ЦК України,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: 1)Було загублене власником або особою,якій він передав майно у володіння; 2)Було викрадене у особи, якій він передав майно у володіння; 3) Вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до положень ч.1 ст. ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст. 388 ЦК України. Аналізуючи наявні матеріали справи, суд враховує, що відповідач [PERSON] набула право власності на спірне майно на підставі відплатного договору купівлі-продажу, який було посвідчено нотаріально за всіма передбаченими законом процедурами. На момент укладання вказаного договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно були відсутні будь які заборони або застереження щодо вказаного нерухомого майна. Також на момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу були відсутні будь-які застереження щодо вказаного нерухомого майна в Єдиному реєстрі судових рішень. При цьому суд враховує, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 27.01.2020 року, якою було накладено арешт на спірну квартиру, була оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень тільки 23.03.2020 року, тобто значно пізніше після укладання вказаного договору купівлі-продажу між відповідачем та третьою особою. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. Заперечення сторони позивача, стосовно того, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2020 року, існували судові справи між позивачами та ТОВ «Кей-Колект», щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не впливають на вказані висновки суду, оскільки [PERSON] перед укладенням правочину не мала обов`язку цікавитися будь-якими існуючими спорами щодо спірної нерухомості. Заперечення представника позивача, що відповідач [PERSON] нібито дізнавшись про постанову Київського апеляційного суду від 28.11.2023 року, зареєструвала на себе право власності на спірну квартиру, а тому вона є недобросовісним набувачем також не є слушними. Суд враховує, що на час розгляду справи не надано достатніх доказів підтвердження ствердженням представника позивача. Окрім цього, суд враховує, що відповідач [PERSON] хоча й зареєструвала на себе право власності на спірну квартиру 30.11.2023 року, але на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири, який було укладено ще 18.02.2020 року. Відповідно до п. 22,26 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Постановою ВСУ від 17.12.2014 по справі № 6-140цс14 (№ в ЄДРСРУ 42576425) передбачено, що за положеннями законодавства власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Вирішуючи заявлені позовні вимоги та враховуючи, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, суд враховує, що позивачі мають право витребувати майно у добросовісного набувача тільки за виключним переліком підстав вказаних у ст. 388 ЦК України. При цьому аналізуючи наявні докази у справі, суд вважає, що позивачами наразі доведені підстави визначені п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, а саме що майно вибуло з їх володіння не з їхньої волі а іншим шляхом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачами є обґрунтованими та порушені права позивачів підлягають захисту. Стосовно строків позовної давності. Відповідно до ст. 526 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту ч.1 ст. 261 ЦК України, вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час що минув по переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує, що перебіг строку позовної давності по заявленими позовним вимогам почався після вибуття з власності позивачів поза їх волею на користь ТОВ «Кей-Колект» спірної квартири 25.11.2015 року. При цьому, позивачі не дивлячись на вибуття з їх власності спірної квартири не приймали ніяких дій, більше ніж 2 роки, аж до квітня 2018 року, коли звернулись до окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в рамках адміністративного судочинства. Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва було закрито провадження у справі за позовом позивачів у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Також звертає на себе увагу той факт, що будучі достовірно обізнаними про те, що саме на користь ТОВ «Кей-Колект» вибуло спірне майно з власності позивачів майже через два з половиною роки, позивачі звертаються до суду з позовом до реєстратора, яка здійснила державну реєстрацію права власності, а не до особи, яка безпосередньо отримала спірне майно у власність. При цьому вимоги з якими звернулися позивачі до Окружного адміністративного суду міста Києва не є тотожними з тими, що наразі розглядаються судом. В подальшому у вересні 2019 року, позивачі звернулись до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до АТ «Укрсиббанк», ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого нотаріусом Кобелєвою А.М. 25.11.2015 року, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Тобто позивачі знову звернулись з позовними вимогами про визнання незаконною та скасування державної реєстрації на спірне майно, а не про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2021 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено в наслідок не вірно обраного способу захисту. Постановою Київського апеляційного суду від 21.06.2022 року, рішення суду 1-ї інстанції було залишено без змін. Постановою ВС від 09.08.2023 року було скасовано рішення суду апеляційної інстанції а справу направлено на новий апеляційний розгляд в частині вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2023 року рішення суду 1-ї інстанції було скасовано, а позовні вимоги задоволено та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру. Суд враховує, що під час розгляду вказаної справи інтереси позивачів представляли професійні юристи. Звертає на себе увагу той факт, що з квітня 2017 року по листопад 2022 року позивачі тільки оскаржували процедуру державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірне майно, а не ставили питання про витребування майна з чужого володіння, хоча могли в той же час звернутися до суду із вказаним позовом. При цьому позивачі були обізнані про перехід права власності на спірну квартиру до відповідача [PERSON] і тільки 14.11.2022 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. Тобто через 7 років після того як спірна квартира вибула з власності позивачів. Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною позивача пропущений строк на звернення до суду із вказаними позовними вимогами, що відповідно до вимог закону є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Представником відповідача надано суду заяву про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог позивачів. Стороною позивача не ставилось питання про поновлення строку позовної давності, вважали його не пропущеним. Враховуючи наведене в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити в наслідок пропуску строку позовної давності. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь позивачів, заявлені вимоги зустрічної позовної заяви про стягненню коштів задоволенню також не підлягають. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed