Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

29.07.2025 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] , а [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.03.1991 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами в [ADDRESS] належить до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 року членами цього колгоспного двору, які не втратили право на частку у його майні, були її мама, чоловік, вона і двоє дітей відповідачі у справі. Таким чином кожен із них набув у власність по 1/5 частині спірного будинковолодіння. Оскільки після смерті лише вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщину прийняла, її частка у майні колгоспного двору склала 2/5 частини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли вона та її діти відповідачі у справі, відтак її частка у спірному будинковолодінні склала 7/15 частин, а відповідачів по 4/15 (1/5 належала їм як частка у майні колгоспного двору і по 1/15 вони успадкували після смерті батька). Одна на сьогодні відповідачі не претендують на свої частки у майні колгоспного двору. Між тим вона позбавлена можливості оформити свої права власності як член колгоспного двору, а також спадкові права на майно в позасудовому порядку через особливий правовий статус нерухомого майна. З огляду на наведені обставини просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] .. Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви про визнання позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, з дотриманням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] (а.с.13-15). [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-18). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.03.1991 року житловий будинок [ADDRESS] в цілому належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.22). Підтверджується цей факт також довідкою КП ЛОР "Самбірське МБТІ" № 813 від 29.03.2024 року (а.с.23). Довідкою виконкому Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області № 1081 від 25.09.2023 року підтверджується, що за період з 01.04.1988 року до 15.04.1991 року в житловому будинку за адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] голова двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). [PERSON] померла [INFO] в с. Косівець Городоцького району Львівської області (а.с.20). Згідно довідки виконкому Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області № 320 від 26.05.2025 [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті в будинку [ADDRESS] . Разом з нею за цією адресою проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] , зять [PERSON] , та внуки [PERSON] , [PERSON] (а.с.26). З матеріалів спадкової справи № 98/2016, заведено після смерті [PERSON] , вбачається, що спадщину прийняла лише [PERSON] , позивач. [PERSON] помер [INFO] в с. Косівець Городоцького району Львівської області (а.с.21). Згідно довідки виконкому Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області № 319 від 26.05.2025 [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті в будинку [ADDRESS] . Разом з ним за цією адресою проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , та діти [PERSON] , [PERSON] (а.с.27). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.81). [PERSON] після смерті матері звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на спадкове майно житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , однак листом № 248/01-16 від 02.04.2024 їй відмовлено у видачі такого з огляду на віднесення майна до майна колгоспного двору (а.с.24). Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , виготовленого станом на 01.07.2025, такий 1991 року забудови, складається з чотирьох кімнат, веранди та коридору, загальною площею 70.2 кв.м. (а.с.30-42). Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі\~ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність"\~загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] померли після припинення колгоспного двору, їхні частки увійшли в склад спадкового майна згідно правил спадкування, які діяли на час відкриття спадщини кожного з них. Судом встановлено, що членами спірного колгоспного двору, які мали право на частку у його майні, станом на 15.04.1991 були матір позивачки, позивач, її чоловік, а також діти відповідачі у справі. Таким чином кожен із них як член колгоспного двору набув права на його частку в розмірі по 1/5 частині. Відповідно до\~ ст.16 ЦК України\~визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно\~ст.328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на те, що позивач у справі [PERSON] , набула у власність 1/5 частину спірного майна як частку у майні колгоспного двору, крім цього вона є єдиним спадкоємцем за законом майна [PERSON] (1/5 частина спірного майна), а також поряд із відповідачами є спадкоємцем майна [PERSON] (1/15 частина спірного майна), спадщину після смерті кожного зі спадкодавців прийняла згідно вимог ЦК України, інші члени колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] не претендують на свої частки у майні цього колгоспного двору (8/15 частин спірного майна), про що подали суду відповідні заяви, а належність спірного майна до суспільної групи «колгоспний двір» унеможливлює позивачу належне оформлення своїх прав в позасудовому порядку, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на ціле будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та як частку у майні колгоспного двору. З приводу стягнення судових витрат суд дійшов наступного висновку. Ціна позову становить 841941 грн., відтак згідно вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із цим позовом позивач мала сплатити судовий збір в розмірі 8419 грн., однак вона звільнена від сплати судового збору. Згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України у разі серед іншого визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, з урахуванням того, що позивач при поданні позову судовий збір не сплачувала, а згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів слід стягнути в рівних частинах в користь держави 50 % судового збору, які б позивач мала сплатити при поданні цього позову, тобто по 2104 грн. 75 коп. з кожного (в сумі 4209 грн. 50 коп.). На підставі ст. 16, 328, 1217, 1218, 1223, 1268 ЦК України,\~

Outcome: approved