Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У травні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі позивач, Банк) звернулося до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором, у розмірі 62\~762,97\~грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022\~року. 16\~грудня 2013 року між [PERSON] (далі Позичальник, Відповідач) та ПАТ «Альфа банк» було підписано анкету заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум». У якій зокрема позичальник підтвердив те, що прийняв пропозицію банку на оформлення картки «Максимум-готівка» та йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення всі умови договору, в тому числі отримання та обслуговування картки. Також виявив бажання на отримання від банку кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75 000,00 грн по рахунку умовах, що вказуються в договорі та додатку до договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» з урахуванням умов Публічної пропозиції. Підписанням анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, позичальник підтвердив, що зі змістом Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на інтернет сторінці банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною) Правилами користування банківською картою, Тарифами ПАТ «Альфа Банк» ознайомлений та цілковито згодний та беззаперечно підтверджую те, що свій примірник договору з усіма додатками отримав, отримав банківську платіжну картку, до моменту укладення договору відповідач попередньо ознайомлений з основними умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь якою іншою інформацією. Також сторонами підписано додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») та довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладом використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту). Кредитний договір укладений на наступних умовах: тип кредиту - встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку; найменування продукту - «Максимум-готівка», мета кредиту - споживчі потреби; ліміт відновлювальної кредитної лінії - 75 000,00 грн; процентна ставка - 21 відсотків річних; тип процентної ставки - фіксована; тип картки - DMC Gold; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 відсотків від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Банк виконав перед Позичальником свій обов`язок щодо надання кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 62\~762,97\~грн. з яких: 6\~107,66 грн. прострочене тіло кредиту; 18\~395,16 грн. відсотки за користування кредитом; 38\~260,15 грн. тіло кредиту. Банк звертався до відповідача щодо повернення заборгованості, однак свого обов`язку відповідач не виконав, заборгованість не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 23 травня 2025 року позовну заяву позивача залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем 29 травня 2025 року. 04 червня 2025 року через канцелярію суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка передана судді 05 червня 2025 року. Ухвалою суду від 05 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву, у якій просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 16\~грудня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум - готівка». Відповідно вказаної анкети - заяви [PERSON] підтвердив, що ця заява є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» в розумінні ст. 642 ЦК України. також, відповідно до п. 2 заяви відповідач виявив бажання отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії в межах 75000,00 грн на умовах, вказаних в договору та додатку до договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «максимум - готівка» з урахуванням умов Публічної пропозиції. Згідно п. 2 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 21.12.2013 року, відповідачу виданий кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: ліміт кредитної 75000,00 грн; сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписанням цього додатку, з встановленого договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаному в цьому додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії складає 1000,00 грн. При цьому сторони погоджуються, що сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та відрізняється від суми, що вказана в цьому пункті, повідомляється банком клієнту у порядку та спосіб визначений умовами договору. Сторони також погоджуються, що сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-якому випадку не може перевищувати ліміт відновлювальної кредитної ліні, який становить 75 000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 16\~грудня 2013 року, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 21 відсоток річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Розмір обов`язкового мінімального платежу 7 відсотків від загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов`язково мінімального платежу не може бути меншим 50 грн. Також, відповідач був ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», підписав заяву про відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа банк» 16\~грудня 2013 року, договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів, уклав договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карт (а.с. 39, 40, 41). Таким чином, 16\~грудня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір на визначених сторонами умовах. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 17\~грудня 2013 року по 25 грудня 2024 року відповідач користувався кредитними коштами (а.с. 12-14). Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 13 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за договором від 16\~грудня 2013\~року становить 62 762,97\~грн. з яких: 6\~107,66 грн. прострочене тіло кредиту; 18\~395,16 грн. відсотки за користування кредитом; 38\~260,15 грн. тіло кредиту (а.с. 15). Із матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. У свою чергу відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. 28 січня 2025 року позивачем направлено відповідачеві досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, доказів виконання якої матеріали справи не містять (а.с. 16). Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. При цьому, суд зауважує, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання прийнятих на себе зобов`язань, встановлених умовами кредитного договору. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 62 762,97\~грн. яка складається з: 6\~107,66 грн. простроченого тіла кредиту; 18\~395,16 грн. відсотків за користування кредитом; 38\~260,15\~грн. тіла кредиту. Також, розглянувши вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~526,89 грн., суд дійшов до висновку про їх задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~526,89 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію договору про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», згідно з п. 3.1. якого, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у такому розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375 грн., за отримання рішення суду 225 грн., комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою складають 5\~526,89 грн. (375+ 225+ 62762,97 х 7,85%). Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19 лютого 2020 року: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті\~627\~ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 910/13071/19. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~526,89 грн., пов`язаних із розглядом справи, що, на думку суду, не потягне за собою надмірного тягара для платника і можливого виникнення «боргової кабали» відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн., які позивач поніс при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного і

Outcome: approved