Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

26 березня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області звернулася перший заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Юлії Ребрик в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до [PERSON] , про конфіскацію земельної ділянки. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є громадянкою рф, відповідно до рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.10.2020 справа № 532/1333/20 позовну заяву [PERSON] задоволено та визнано в порядку спадкування за законом після [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 3,36 умовно кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього ЗАТ «Вільховатське» на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] 16.08.2021 зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321885400:00:008:0007 площею 1,94 га, яка розташована на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, на підставі рішення Кобеляцької міської ради 10 позачергової сесії 8 скликання № 5 від 18.06.2021. Тобто, громадянка [PERSON] у 2021 році набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321885400:00:008:0007 площею 1,94 га, яка розташована на території Кобеляцької міської ради Полтавської області (колишня Вільховатська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області), 16.08.2021 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку та протягом року (кінцевий строк сплив 16.08.2022) не виконала покладений на неї обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. З огляду на вказане прокурор прохає конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Затишна, 23 м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ: 39767930) належну громадянці рф [PERSON] , [INFO] , (паспорт громадянки рф № [NUMBER] виданий 04.07.2002 шумерлінським рввс чуваської республіки) на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером 5321885400:00:008:0007 площею 1,94 га, розташовану на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та стягнути з відповідачки на користь прокуратури судові витрати в розмірі 3 028 гривень. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 26.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Ухвалою від 18 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Постановлено виклик [PERSON] як відповідача у подальшому здійснювати через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Ухвалою від 23 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Прокурори Ребрик Ю.А., Полонська С.О. наполягали на задоволенні позову. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань чи з приводу позовних вимог по суті, зокрема відзиву на позов, зав про розгляд справи за його присутності або про причини неявки, відповідач не подавав, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: [PERSON] , [INFO] , є громадянкою рф, що підтверджується копією паспорта громадянина рф № [NUMBER] , виданого 04.07.2002 шумерлінським рввс чуваської республіки (а.с.26). Відповідно до рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.10.2020 справа № 532/1333/20 позовну заяву [PERSON] задоволено та визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 3,36 умовно кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього ЗАТ «Вільховатське» на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с.27). Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5321885400:00:008:0007 площею 1,94 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2436200953218. Дата реєстрації 16.08.2021, номер відомостей про речове право 43547422 яка розташована на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с.29-30). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково- дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровим номером 5321885400:00:008:0007 площею 1,94 га підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України, визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської, науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу. В той же час за змістом частини четвертої статті 81, статті 145 Земельного кодексу України допускається, що іноземці та особи без громадянства також мають право набувати і земельні ділянки сільськогосподарського призначення, проте лише у спадщину, і протягом року зобов`язані їх відчужити, оскільки успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності вказаної особи. Разом з тим, частиною 4 ст. 145 Земельного кодексу України визначено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Основним завданням щодо охорони земель, які покладені на територіальні органи земельних ресурсів, є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних ресурсів і набутих якостей земель. На території Полтавської області, саме головне управління Держгеокадастру у Полтавській області забезпечує раціональне використання та охорону земель, створення сприятливого екологічного середовища та поліпшення природних ландшафтів. Решетилівською окружною прокуратурою листом від 25.03.2025 повідомлено ГУ Держгеокадастра у Полтавській області про виявлене порушення та надано розумний строк щодо його усунення. Однак, відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області встановлено, що у Головному управлінні відсутні кошти на сплату судового збору, а тому воно звертається до прокуратури щодо представництва в суді законних інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, обраний Решетилівською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянина рф на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321885400:00:008:0007, шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду в подальшому підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Слід зазначити, що вирішуючи питання про будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном було законне, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Віра Довженко проти України» від 15.01.2019 категорично ствердив, що «на момент обставин справи у національному законодавстві не існувало жодних положень, які б становили достатні правові підстави для оскаржуваних обмежувальних заходів» (п. 39 рішення). Однак, у даному спорі щодо конфіскації земельної ділянки, у Земельному кодексі України існують певні обмеження щодо іноземців, які набули право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, проте лише у спадщину, і протягом року зобов`язані їх відчужити, оскільки успадкована земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може перебувати у приватній власності вказаної особи. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідачку. Тому, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн.

Outcome: approved