Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом та просить поділити спільне майно подружжя: визнати за нею право власності частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м. з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за відповідачем право власності частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м. з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який був зареєстрований 25 жовтня 2003 року. Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу, за спільні кошти сторонами було придбано житловий з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно фактично знаходиться у відповідача в одноособовому постійному користуванні, а позивач не має доступу до житлового будинку та правовстановлюючих документів на нього, що перешкоджає їй як власнику частини реалізувати своє право власності на частку майна. Вказане майно придбане за спільні гроші за час шлюбу тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача, згоди щодо користування яким сторони досягнути не можуть, тому позивач подала позов до суду. \~ \~ \~ \~Спеціальним розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються Харківським районним судом Харківської області та визначено територіальну підсудність Полтавському районному суду Полтавської області. На підставі вищевказаного розпорядження цивільна справа передана до Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2023 року справу прийнято в провадження та призначено в підготовче засідання. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2024 року справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року справу відкрито провадження по справі на призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольняти з підстав викладених у позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив та не подав відзив, тому відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини а відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 25 жовтня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова 23 лютого 2021 року по справі № 643/1981/20. За відомостями з державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрований за [PERSON] за договором купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., реєстр № 33356, інформаційна довідка № 295982352 сформована 21.01.2022. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положеннями частин 1-4\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;\~2) висновками експертів;\~3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до\~ст.\~60\~Сімейного Кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу і відповідно до статті 70 Цього кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Суд, аналізуючи надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки спірний житловий будинок придбаний сторонами в період їх перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу і за позивачем [PERSON] необхідно визнати право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині право власності на будинок залишити за відповідачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд, задовольняє заявлені вимоги, питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved