Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому вказувала, що 13 лютого 2001 року вона уклала з ПСП «Олександрівка» Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого придбала в останнього житловий будинок [ADDRESS] . У цей же день договір було зареєстровано у Вознесенській філії Південної товарної біржі за реєстр. №0515. Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому позивачка дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні майном. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності на майно зареєстроване за покупцем, продавець майна - ПСП «Олександрівка» припинило діяльність шляхом ліквідації без створення правонаступників). У зв`язку з цим [PERSON] просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця Берікул Л.В. не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Олександрівської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивачки та представників сторін, оскільки матеріали справи містять усі необхідні інформацію та докази для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому,\~суд встановив,\~що 13\~лютого 2001\~року [PERSON] \~придбала в\~ПСП «Олександрівка» житловий будинок [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу у Вознесенській філії Південної товарної біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №0515. Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому позивачка дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні майном. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності на майно зареєстроване за покупцем, продавець майна - ПСП «Олександрівка» припинило діяльність шляхом ліквідації без створення правонаступників). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час укладення угоди). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved