Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Адвокат Ткач І.І. звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області в інтересах [PERSON] з позовом до Ободівської сільської \~ради Гайсинського району Вінницької області про\~визначення додаткового\~строку для подання заяви\~про прийняття\~спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] у селі Володимирівка Сакського району Автономної Республіки Крим, помер [PERSON] , [INFO] . Останній був громадянином України та при житті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . Про смерть [PERSON] заявниця дізналася у лютому 2024 року від близьких родичів останнього, які проживають на території АР Крим та здійснили його поховання. При житті [PERSON] перебувала із [PERSON] у доброзичливих стосунках, допомагала йому матеріально, оскільки він проживав одиноко та не мав близьких родичів, які б могли здійснювати догляд за ним допоки не поїхав до АР Крим. Позивач є спадкоємицею за заповітом на майно [PERSON] , однак, про його існування дізналася лише у лютому 2024 року. За життя [PERSON] не розповідав нікому, у тому числі і позивачці про те, що має намір залишити їй у спадок земельну ділянку, а також про те, що ним був складений заповіт на її користь. Таким чином, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Верхівської сільської ради, площею 1,9182 га, кадастровий номер 0524180800:01:002:0052.\~ Зауважує, що зазначене місце смерті [PERSON] є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. У березні 2024 року позивач звернулася до Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з метою реєстрації факту смерті [PERSON] , однак в органах ДРАЦС їй повідомили про неможливість здійснення реєстрації цього факту через відсутність медичних документів, що посвідчують факт смерті [PERSON] , які б відповідали встановленій законодавством України формі та неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території АР Крим. 22.04.2024 позивач звернулася до Бершадського районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 у справі №126/1007/24, було задоволено заяву [PERSON] встановлено факт смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Козинці Тростянецького району Вінницької області, Україна, який помер [INFO] у с. Володимирівка, Сакського району, АР Крим. В подальшому, позивач звернулася до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовила їй у видачі, оскільки [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Після видачі позивачу свідоцтва про смерть [PERSON] , остання вживала заходи для встановлення родичів померлого, однак до теперішнього часу із заявою про прийняття спадщини на майно померлого інші особи не зверталися. 21.07.2025 [PERSON] повторно звернулася до приватного з відповідною заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила їй у видачі вказаного свідоцтва, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У зв?язку із тим, що позивачка у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно не проживала, вона вважається спадкоємицею, яка спадщину не прийняла, згідно визначення наведеного у ч.1 ст.1272 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, просила суд визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с.Володимирівка, АР Крим. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.08.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 10.09.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача, адвокат Ткач І.І. подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету Ободівської сільської ради. Про причини неявки представник відповідача суд не повідомив, відзив на позов не подав, клопотань не заявляв. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст.\~211\~та ст. ст.\~280-282 ЦПК України. Так, згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~ст. 5 ЦПК України\~ зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Гарантоване\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у селі Володимирівка Сакського району Автономної Республіки Крим, помер [PERSON] , [INFO] про що Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зроблено відповідний актовий запис №7 та 11.12.2024, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 встановлено факт смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження с.Козинці Тростянецького району Вінницької області, України, який помер [INFO] у с. Володимирівка, Сакського району, АР Крим (а.с.7-9). За життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 1,9182 га, кадастровий номер 0524180800010020052, що знаходиться на території Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №153677 (а.с. 14). Також встановлено, що [PERSON] склав заповіт від 13.09.2017, яким земельну ділянку, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №153677, виданий Тростянецьким районним відділом земельних ресурсів 03.08.2005, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за №954 (а.с.10). Станом на день розгляду, заповіт не змінено і не скасовано (а.с.13). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищезазначену земельну ділянку, яку має намір успадкувати позивач. З витягу зі Спадкового реєстру №81934778 від 21.07.2025 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , дата смерті [INFO] , не заводилась (а.с.12). З метою реалізації своїх спадкових прав, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу із заявою про про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.15, 16). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст.1223 ЦК України\~право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, тобто у день смерті спадкодавця. Згідно з положеннями ст.\~1269,\~1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як зазначено у позові, у шестимісячний строк після смерті спадкодавця позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що їй не було відомо про наявність заповіту на її користь, а також не було відомо про смерть [PERSON] , який проживав на території АР Крим. Згідно із ч. 3 ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої ст.1272 ЦК України\~про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем [PERSON] докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, які пов`язані з її необізнаністю про наявність заповіту померлого [PERSON] , оскільки вона не є родичкою спадкодавця та не проживала з останнім. Суд враховує, що позивач про існування заповіту та смерть [PERSON] дізналася лише у лютому 2024, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Необізнаність спадкоємця з інформацією про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21 від 25.03.2020 у справі №642/2539/18-ц, від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 28.10.2019 у справі №761/42165/17, від 06.06.2018 у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що смерть [PERSON] настала на тимчасово окупованій території в період тимчасової окупації АР Крим у квітні 2019 року, а державна реєстрація його смерті органами державної реєстрації цивільного стану України була здійснена лише 11.12.2024, тобто більше ніж 5 років після його смерті, отже шестимісячний строк для прийняття спадщини слід відраховувати з 11.12.2024, з урахуванням п. 20\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. У постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/21238/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця унеможливила вчасне звернення спадкоємця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Отже, суд дійшов висновку що позивач своєчасно не прийняв спадщину з поважних причин. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Беручи до уваги що відповідач проти задоволення позову не заперечував, відзив на позов не подав, будь-чиї права чи законні інтереси рішенням суду порушені не будуть, суд дійшов висновку про необхідність визначення позивачу додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Разом з тим суд вважає двомісячний строк достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial