Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в особі органу опіки та піклування, [INFO] , про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2023 року було розірвано. Від цього шлюбу він виховує двох синів, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час окремого проживання з відповідачкою, остання не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми взагалі, не створює умов для отримання ними освіти. [PERSON] у період з 02 липня 2024 року по 15 липня 2024 року проходила медичне, психологічне лікування та відновлення в Медичному центрі «Наркологічна клініка «Пальміра» з діагнозом «Реактивна депресія», де проходила медикаментозне лікування антидепресантами, отримувала психологічний супровід. Відповідачка тривалий час не приймає участі у вихованні й утриманні синів, не телефонує та не спілкується з ними. Поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Оскільки відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню синів, перекладаючи всю свою відповідальність, як матері, на позивача, тому, на думку [PERSON] , відповідачка має бути позбавлений батьківських прав. Позивач в судовому засіданні підтвердив факти, викладені в позовній заяві, додавши, що звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей для зручності вирішення усіх питань щодо дітей, оскільки в школі, в лікарні та в інших закладах просять згоду матері, а з нею зв`язок відсутній, вона не спілкується ані з ним, ані з дітьми. Навіть на свята, дні народження не вітає, подарунки не робить, іноді може надіслати смс-повідомлення, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивача - адвокатка Чухонцева Д.В. в судовому засіданні підтримала позовну заяву, наполягала на її задоволенні. Зазначила, що відповідачка не приділяє належної батьківської турботи до своїх синів та самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав. Позивач не бажає залежати від відповідачки в питаннях виховання дітей, тому й звернувся з даним позовом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надсилала. Представник третьої особи - Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрації в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування від 29.07.2025 № 100-10671. Представник третьої особи - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при прийнятті рішення просив врахувати висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрації від 29.07.2025 № 100-10671. Представник третьої особи - [INFO] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, правом подати пояснення не скористався. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , позивач - її зять. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, діти мешкають в Києві з батьком. [PERSON] влаштовує власне життя, займається кар`єрою, діти її не цікавлять і навіть в розмові вона уникає питань щодо дітей. Свідок раз на три місяці приїжджає до дітей в гості, з [PERSON] рідко спілкується, оскільки у них склалися складні відносини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем має дружні стосунки, відповідачку знає як колишню дружину позивача. З їх сім`єю знайомий близько 5 років. Після розлучення, їх діти мешкають з [PERSON] , [PERSON] не приділяє їм уваги. З [PERSON] бачаться рідко, але спілкуються часто за допомогою телефонного зв`язку. Позивач разом з дітьми їздить на відпочинок без відповідачки. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п.2 ч. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2011 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2023 року шлюб розірвано (а.с. 11-12). Від шлюбу народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13, 14). Дитина - [PERSON] , з жовтня 2023 року відвідує заклад дошкільної освіти «Світ активних дітей». Відповідно до характеристики, наданої директором ЗДО Ковальчук М.Г . [PERSON] проживає разом з батьком, [PERSON] . Батько приділяє належну увагу вихованню сина, виховує сина самостійно, цікавиться його навчанням та поведінкою. Мати у вихованні дитини участі не приймає (а.с. 17). Суду також надані довідки сімейного лікаря ФОП [PERSON] відповідно до якої, діти [PERSON] та [PERSON] на диспансерному обліку не знаходяться, групи інвалідності не має, стан здоров`я задовільний. З листопада 2023 року лише батько звертався за медичною допомогою та профілактичними оглядами щодо дитини. Батько тримає телефонний зв`язок із лікарем, чітко виконує всі рекомендації та призначення. Мати дітей, [PERSON] , з вересня 2023 року не зверталася та не телефонувала лікарю [PERSON] щодо профілактичних оглядів та лікування дітей (а.с. 18, 19). Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації за вих. № 100-10671 від 29.07.2025 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року по 2023 рік. Мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі діти проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . 27 лютого 2025 року посадовою особою Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за зазначеною адресою та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дітей створено належним чином. Право користування житлом родина має на підставі договору оренди. На момент проведення обстеження умов проживання діти були вдома. Батько - [PERSON] , надав підтверджуючі документи, що працевлаштований. Ознак психіатричних та наркологічних захворювань не має. Мати - [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю долучено заяву від 04 квітня 2025 року, що перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З юридичними наслідками позбавлення батьківських прав ознайомлена. Психологу Центру [PERSON] повідомила, що вона перебуває під медичним наглядом і проходить курс медикаментозної терапії. Протягом останніх років у неї неодноразово виникали складні емоційні стани, включаючи суїцид альні епізоди. Один із таких випадків призвів до проходження стаціонарної реабілітації у спеціалізованому центрі, де вона працювала з психологами. Незважаючи на попереднє лікування, психоемоційна нестабільність має тенденцію до рецидиву: періодично відзначаються глибокі емоційні спади, які суттєво впливають на її самопочуття та функціонування. Під час бесіди [PERSON] з психологом Центру на запитання психолога про матір відповів, що спілкується з нею нечасто, при цьому не виявляв емоційної напруги чи дискомфорту. Під час проходження [PERSON] тесту «Поведінка батьків і ставлення підлітків до них» Е. Шафер образ матері асоціюється з емоційною дистанцією та низькою замученістю. Дитина відзначає відсутність інтересу, підтримки та ініціативи з боку матері, що може свідчити про обмежену комунікацію та участь у її житті. Проективний тест «Малюнок сім`ї» свідчить про витіснення материнської фігури емоційного простору [PERSON] . У бесіді [PERSON] з психологом Центру згадується, що матір проживає окремо. Водночас [PERSON] говорить про себе як про щасливого, оточеного турботою та увагою. Дім, у якому він мешкає разом із батьком і братом, сприймається ним як безпечний та комфортний простір. Згідно 3 методикою «Сходи прив`язаності» фігура матері відсутня у структурі прив`язаностей [PERSON] . Хлопчик пояснив це тим, що «мама далеко», що може свідчити про емоційну дистанцію та обмежений контакт із нею. Відповідно до методики «Дитячий апперативний тест» ДАТ образ матері у [PERSON] або відсутній, або зображений як емоційно відсторонений, що свідчить про психологічну дистанцію матері. За результатами проведеної роботи психологом Центру встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мають прихильність до батька, [PERSON] . У [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] спостерігається емоційна відстороненість від матері, що може бути наслідком як сімейного розлучення, так і з обмеженим контактом з її боку. Таким чином встановлено, що з 2023 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишились проживати разом з батьком, який самостійно займається вихованням дітей, забезпечує дітям належні умови для їх повноцінного розвитку. У свою чергу матір дітей не піклується про фізичний та духовний розвиток та вчинила неправозгідні дії, надаючи добровільну відмову від батьківських прав, що є підставою вважати свідомим самоусуненням матері від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] залишено на розсуд суду. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ЄСПЛ у своїх рішеннях зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. В ході судового розгляду - досліджених письмових матеріалів справи, свідчень свідків, які не є заінтересованими в результатах розгляду справи та під присягаю надали показання, встановлено, що [PERSON] , залишила піклування малолітніх дітей наприкінці 2023 року на батька, позивача у справі, після чого перестала приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні. Судом встановлено, що відповідачка впродовж тривалого часу взагалі не спілкується з дітьми, не цікавиться їх розвитком, станом здоров`я. На теперішній час захист, піклування, та благополуччя малолітніх дітей сторін здійснює батько самостійно, а мати самоусунулась від виконання своїх обов`язків, що на думку суду, з урахуванням віку дітей, негативно впливає на їх гармонічний розвиток. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. ЄСПЛ розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей. Тобто, в оцінці обставин справи слід зазначити, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів) є крайнім заходом, проте й враховує, що згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У цій справі встановлено, що відповідачка залишила малолітніх дітей з батьком, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, з листопада 2023 року і по теперішній час не проживає разом зі своїми синами, не бере участі у їх вихованні, не надає фінансову допомогу, і не підтримувала зв`язок протягом тривалого часу. Діти прив`язані до батьків, який повністю взяв на себе роль обох батьків. Доказів того, що батько - позивач чинить перешкоди у спілкуванні матері з синами не встановлено, так само як і не встановлено, що мати зверталася за допомогою до органів опіки та піклування чи суду для організації доступу та контактів з дітьми. Саме бездіяльність відповідачки призвела до розриву зв`язків між нею та синами, доказів протилежного не здобуто. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дітей, а й свідомо передала свої обов`язки по вихованню дітей батькові - [PERSON] , що підтверджується нотаріально завіреною заявою [PERSON] про надання згоди на позбавлення її батьківських прав щодо дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дітьми в повному обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а отже ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки, а тому є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Зважаючи на те, що мати дітей - відповідачка по справі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням дітей не займається, не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки суд враховує, що відповідачка [PERSON] є молодою, здоровою жінкою, яка за своїм станом здоров`я може та повинна працювати та забезпечувати дітей всім необхідним, діти самостійного джерела засобів до існування не мають. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 з усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за подачу позовної заяви.

Outcome: approved