Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 220121-005 від 21.01.2022 року в сумі 50 450,01 грн., судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.01.2022 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 220121-005. Відповідно до умов договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 70 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Згідно з наданими доказами, позивач виконав свої зобов`язання, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 64 750,00 грн. із урахуванням одноразової комісії. Відповідач порушив умови договору та не здійснював належних платежів, внаслідок чого станом на 07.03.2025 року виникла заборгованість у сумі 50 450,01 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту та процентами. Позивач повідомив, що до подання позову було вжито заходів досудового врегулювання: 18.04.2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу, яка, однак, була повернута відправнику. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Розглянувши надані позивачем докази та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитний договір № 220121-005 від 21.01.2022 року був укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 639 ЦК України. Це свідчить про дотримання письмової форми правочину. На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивачем надано копію платіжного доручення № 3129 від 21.01.2022 р., згідно з яким відповідачу було перераховано кредитні кошти. Позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 07.03.2025 р. становить 50 450,01 грн. Суд перевірив наданий розрахунок і вважає його обґрунтованим. Відповідач не надав жодних доказів, що спростовують цей розрахунок. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. Щодо судових витрат, суд зазначає, що позивачем було належним чином сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. з урахуванням понижувального коефіцієнта 0,8 за подання позову в електронній формі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. підтверджуються договором про надання правової допомоги та актом приймання-передачі. Суд вважає розмір витрат співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відтак, ці витрати також підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи, що відповідач не надав жодних доказів на спростування позовних вимог та не скористався своїм правом на захист, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права та принципах цивільного судочинства, забезпечуючи захист порушених прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved