Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

19.09.2024 року до суду звернулося ТОВ «Юніт Капітал» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором № 902722098 від 16.02.2021 року у розмірі 68388,00 грн., судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу 6000,00 грн. 25.11.2024 року судом винесено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.02.2025 року зазначене заочне рішення скасовано, та призначено справу до судового розгляду. 03.03.2025року судом винесено ухвалу, якою зобов`язано ТОВ «Юніт Капітал» надати документи, що перебувають у їх володінні та мають безпосереднє відношення до справи. 21.03.2025 року представником ТОВ «Юніт Капітал» Тараненко А.І. подано через систему «Електронний суд» заяву про виконання ухвали. 30.07.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Кулішовим В.П. подано до суду додаткові пояснення по справі, з яких вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає. 01.08.2025 року представником позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С. подано додаткові пояснення по справі, з яких вбачається, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у позові та в додаткових поясненнях. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 02.10.2025 року адвокатом Кулішовим В.П. подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнають та в задоволенні позову просять відмовити. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір № 902722098 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відразу після вчинених дій відповідача, 16.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20500,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що [PERSON] прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. Відповідно до\~Витягу з\~реєстру прав\~вимоги №\~128\~від 06.04.2021\~року до\~Договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~року,\~ТОВ «Таліон\~Плюс» отримало\~право вимоги\~до Відповідача\~на загальну\~суму 41512,50\~грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року - 31.12.2024 року. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 902722098 від 16.02.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 06.04.2021 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 128. 20.08.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №200824, відповідно до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу №200824 від 20.08.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 68388,00 грн. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст.525,\~526,\~546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1\~ст.628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1\~ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). При цьому, положеннями ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Отже, позивачем доведено, що умовами кредитного договору були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів та перехід права вимоги до позивача. Під час розгляду справи, з боку відповідача суду не було надано доказів, що розмір заборгованості по кредитному договору відсутній чи наявний у меншому розмірі. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, а тому, утворилася заборгованість за кредитним договором, в розмірі 68388,00 грн., яка складається з: 20500,00 грн. - заборгованість по кредиту та 47888,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 68388,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Юніт Капітал» у зв`язку з розглядом в суді справи, було надано до суду: копію Договору про надання правничої допомоги №22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року; копію додаткової угоди №2 від 06 березня 2024 року; Акт прийому-передачі наданих послуг від 22.02.2024 року. Надаючи правову оцінку вищезазначеним документам, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок [PERSON] , є співмірним із критеріями складності справи, виконанням з боку адвоката відповідних робіт (надання послуг), обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів. А тому, суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 6000, 00 грн. Крім того, враховуючи, що позивачем звернення до суду з позовними вимогами не було сплачену судовий збір, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2422,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved