Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 31 584,44 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивувало тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, страхового відшкодування в розмірі 28 446,44 грн., а також 3138,00 грн. витрат на послуги по врегулюванню по справі та визначення розміру шкоди, Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представник Позивача на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачем [PERSON] в особі уповноваженого представника, подано відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Зокрема, як зазначив представник Відповідача у відзиві на позов, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована у встановленому законом порядку, оскільки його, як учасника бойових дій, звільнено від такого обов`язку. Представник Відповідача на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року у справі №346/3161/24, яка набрала законної сили 16.07.2024 року, 31.05.2024 року о 15:35 год. в смт. Отинія, по вул. Шевченка, 4, Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Nаvara», номерний знак « [NUMBER] », та, порушивши вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Audi А4», номерний знак « [NUMBER] », який рухався попереду під керуванням [PERSON] , який внаслідок цього по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Qashqai +2», номерний знак « [NUMBER] », який рухався попереду під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. \~ Так, внаслідок вказаної ДТП автомобіль марки «Audi А4» отримав пошкодження заднього бамперу, кришки багажника, передньої частини, а саме капоту, переднього бампера, решітки радіатора, номерного знаку, марки «Nissan Qashqai +2» заднього бамперу, кришки багажника та подряпин лакофарбового покриття задньої його частини, а автомобіль марки «Nissan Nаvara» у вигляді подряпин лакофарбового покриття переднього бамперу. Відтак, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року у справі №346/3161/24, яка набрала законної сили 16.07.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Як встановлено Судом, на момент вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу «Nissan Navara», номерний знак [NUMBER] , застраховано не було. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1188 Цивільного кодексу України. Так, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 Цивільного кодексу України). Згідно з п.п.(а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно Звіту №104004 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного автомобіля NISSAN QASHQAI+2, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.24-38) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ NISSAN QASHQAI+2, реєстраційний номер [NUMBER] становить 28 446,45 грн. На підставі заяви потерпілої у ДТП про виплату страхового відшкодування від 01.04.2015 року (а.с.15-16) Позивач у справі здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 28 446,45 грн. власнику транспортного засобу NISSAN QASHQAI+2, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжної інструкції №926030 від 05.09.2024 року (а.с.40). Крім того, як підтверджується копією платіжної інструкції №925808 від 03.09.2024 року (а.с.41) Позивачем сплачено вартість послуг аварійного комісара в сумі 3138,00 грн. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом підпункту «в» пункту 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. В той же час, Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на момент ДТП за участі Відповідача 31.05.2024 року) визначено особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України. Так, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (пункт 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). До відзиву на позов представником Відповідача надано копію посвідчення серія [NUMBER] від 27 травня 2024 року (а.с.77), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] має статус учасника бойових дій (п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). Згідно довідки Військової частини [NUMBER] №528 від 22.05.2025 року сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 24.08.2023 року (а.с.78). Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах у МТСБУ після сплати страхового відшкодування потерпілій відсутнє право подати регресний позов на підставі підпункту «в» пункту 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до [PERSON] , як власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду 31.05.2024 року, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, оскільки [PERSON] за своїм статусом входить до переліку осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до яких регресний позов поданий бути не може. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголосив, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23 від 10 листопада 2023 року. За таких обставин, проаналізувавши обставини спірних правовідносин, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в позові витрати зі сплати судового збору покладаються на Позивача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 13, 38, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 15, 979, 988, 993, 1191, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: dismissed