Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1 029 319,40 грн., інфляційні втрати 662 839,30 грн., 3% річних 126 902,39 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 14 червня 2021 року між позивачем та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» укладено попередній договір № КК.06.1.028 купівлі-продажу квартири, за яким зокрема: сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до усіх умов та положень Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, з наступними характеристиками: адреса будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] ; тип приміщення квартира; проектний номер 54, кількість кімнат 3; поверх 9; секція 6; проектна загальна площа 82,26 кв.м, детальне розміщення якої на поверсі зазначено у додатку № 1 до цього попереднього договору, та буде розташована у багатоквартирному житловому будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Продавець на день укладення попереднього договору є інвестором будівництва житлового будинку (із усім обладнанням, інструментами, підсобними та допоміжними приміщеннями, внутрішніми інженерними мережами), яке здійснюється на підставі та у відповідності до дозволу на будівельні роботи від 31 серпня 2018 року № ІУ 1131824324476, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради (п. 1.3 попереднього договору); сторонами узгоджено, що орієнтована загальна вартість квартири, за яку вона буде продана покупцю згідно основного договору, становитиме: 1029319,38 грн. без ПДВ. Вказана орієнтована загальна вартість квартири розраховується як добуток загальної проектної площі квартири та вартості 1 кв.м. площі квартири. Вартість 1\~ кв.м. площі квартири становить 11252,00 грн. без ПДВ. Вартість 1 кв. м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку (п.2.1. попереднього договору). Покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно попереднього договору, зобов`язаний сплатити продавцю, шляхом перерахування на рахунок повіреного продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1. попереднього договору, та має бути сплачений у строки, визначені попереднім договором. (п.2.2. попереднього договору); сторонами погоджено, що забезпечувальний платіж покупець зобов`язується сплатити наступним чином: 13500 гривень, що є еквівалентом 500 доларів США згідно комерційного курсу валют-1 станом на дату укладення договору, а день підписання договору; іншу частину покупець зобов`язується сплатити протягом 3\~ банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами, а саме до 16 червня 2021 року включно. Обидві частини забезпечувального платежу мають бути сплачені в безготівковій формі, в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на банківській реквізити повіреного продавця ТОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ» (п. 2.4. попереднього договору). Орієнтований термін завершення будівельно-монтажних робіт по п`ятій секції житлового будинку ІІ (другий) квартал 2023 року. Попередній договір купівлі-продажу квартири № КК.06.1.028 від 14 червня 2021 року укладено в простій письмовій формі. На виконання умов Попереднього договору в установлені договором строки позивачем було здійснено перерахунок грошових коштів на зазначені в договорі реквізити повіреного продавця: 14 червня 2021 року (в день підписання договору) перераховано 1029319,40 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Комерційний індустріальний банк» № ПН792 від 14 червня 2021 року. Таким чином, позивач перерахував всю суму забезпечувальних платежів, які становлять орієнтований розмір вартості квартири, у встановлені попереднім договором строк та обґрунтовано очікував у ІІ кварталі 2023 року підписати основний договір купівлі-продажу та отримати у власність квартиру. В свою чергу станом на 03 травня 2025 року основний договір укладено не було, будівництво багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] зупинено, жодні дії для його будівництва не вчиняються з лютого 2022 року, тобто уже більше трьох років. 5 та 6 секції будинку в експлуатацію не введено. У квітні 2024 року позивач отримав від відповідача лист № 19/04/24-41 ОР6 від 19 квітня 2024 року, в якому продавець посилаючись на введення військового стану на території України та здорожчання будівельних матеріалів повідомив, що вартість будівництва квадратного метру зросла. За результатами розрахунку сума доплати на 1 м2 складає 7868 гривень без ПДВ, що є еквівалентом 200\~ доларів США згідно комерційного курсу валют станом на дату укладення нової редакції попереднього договору купівлі-продажу квартири про збільшення ціни. Вказаним листом відповідач також підтвердив, що зупинив свою роботу з 24 лютого 2022 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання у визначений попереднім договором строк, будівництво будинку не було закінчено до ІІ кварталу 2023 року, а зараз посилаючись на введення військового стану та здорожчання матеріалів, просив здійснити доплату у розмірі 200 доларів за 1 кв.м., що становить більше 16400 доларів США. Станом на сьогодні необхідно здійснити доплата у розмірі майже 700 тисяч гривень, хоча пунктом 2.1. попереднього договору визначено, що вартість 1\~ кв.м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку. Відповідач не надає жодних обґрунтованих розрахунків та жодних гарантій, що будівництво буде взагалі закінчено, наразі будівельні роботи не проводяться більше 3 років, а за даними інвесторів об`єкт намагаються передати іншому забудовнику. Після отримання листа від відповідача позивач звернувся за правовою допомогою для того, щоб дізнатися як розірвати договір з відповідачем та отримати назад кошти, однак дізнався, що договори є нікчемними, оскільки сторонами не було дотримано вимогу закону щодо нотаріального посвідчення договору. Враховуючи, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна має укладатися в нотаріальній формі, попередній договір купівлі-продажу квартири також мав бути укладений в нотаріальній формі. Таким чином, сторонами не було дотримано вимогу закону щодо нотаріального посвідчення правочинів, а тому вони є нікчемними в силу положень ч.1 ст.220 ЦК України. Позивач передбачені договорами кошти сплатив, однак станом на 03 травня 2025 року основний договір купівлі продажу не укладено, будівництво об`єкту припинено, жодних дій протягом більше трьох років не вчинялося, відповідач в свою чергу вимагає здійснити доплату за кожен квадратний метр квартири та нежитлового приміщення, які мали перейти у власність позивача у розмірі 200 доларів США, а за даними інвесторів планує передачу об`єкту іншому забудовнику. Вважає. що оскільки попередній договір купівлі-продажу є нікчемним відповідач має повернути отримані грошові кошти з урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь період користування чужими коштами. Ухвалою судді від 30 липня 2025 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. У судове засідання від представника позивача, адвоката Задерей О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення судом. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце, дату та час судових засідань по вказаній справі. Правом подання відзиву, надання доказів не скористався. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як установлено судом, що 14 червня 2021 року між позивачем та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» укладено попередній договір № КК.06.1.028 купівлі-продажу квартири, за яким зокрема: сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до усіх умов та положень попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, з наступними характеристиками: адреса будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] ; тип приміщення квартира; проектний номер 54, кількість кімнат 3; поверх 9; секція 6; проектна загальна площа 82,26 кв.м, детальне розміщення якої на поверсі зазначено у додатку №1 до цього попереднього договору, та буде розташована у багатоквартирному житловому будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Продавець на день укладення попереднього договору є інвестором будівництва житлового будинку (із усім обладнанням, інструментами, підсобними та допоміжними приміщеннями, внутрішніми інженерними мережами), яке здійснюється на підставі та у відповідності до дозволу на будівельні роботи від 31 серпня 2018 року № ІУ 1131824324476, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради (п. 1.3 попереднього договору); сторонами узгоджено, що орієнтована загальна вартість квартири, за яку вона буде продана покупцю згідно основного договору, становитиме: 1029319,38 грн. без ПДВ. Вказана орієнтована загальна вартість квартири розраховується як добуток загальної проектної площі квартири та вартості 1 кв.м. площі квартири. Вартість 1\~ кв.м. площі квартири становить 11252,00 грн. без ПДВ. Вартість 1 кв. м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку (п.2.1. попереднього договору). Покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно попереднього договору, зобов`язаний сплатити продавцю, шляхом перерахування на рахунок повіреного продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1. попереднього договору, та має бути сплачений у строки, визначені попереднім договором. (п.2.2. попереднього договору); сторонами погоджено, що забезпечувальний платіж покупець зобов`язується сплатити наступним чином: 13500\~ гривень, що є еквівалентом 500 доларів США згідно комерційного курсу валют-1 станом на дату укладення договору, а день підписання договору; іншу частину покупець зобов`язується сплатити протягом 3\~ банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами, а саме до 16 червня 2021 року включно. Обидві частини забезпечувального платежу мають бути сплачені в безготівковій формі, в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на банківській реквізити повіреного продавця ТОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ» (п. 2.4. попереднього договору). Орієнтований термін завершення будівельно-монтажних робіт по п`ятій секції житлового будинку ІІ (другий) квартал 2023 року. Попередній договір купівлі-продажу квартири № КК.06.1.028 від 14 червня 2021 року укладено в простій письмовій формі. На виконання умов Попереднього договору в установлені договором строки позивачем було здійснено перерахунок грошових коштів на зазначені в договорі реквізити повіреного продавця: 14 червня 2021 року (в день підписання договору) перераховано 1029319,40 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Комерційний індустріальний банк» № ПН792 від 14 червня 2021 року Таким чином, позивач перерахував всю суму забезпечувальних платежів, які становлять орієнтований розмір вартості квартири, у встановлені попереднім договором строк та обґрунтовано очікував у ІІ кварталі 2023 року підписати основний договір купівлі-продажу та отримати у власність квартиру. В свою чергу станом на 03 травня 2025 року основний договір укладено не було, будівництво багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] зупинено, жодні дії для його будівництва не вчиняються з лютого 2022 року, тобто уже більше трьох років. 5 та 6 секції будинку в експлуатацію не введено. У квітні 2024 року позивач отримав від відповідача лист № 19/04/24-41 ОР6 від 19 квітня 2024 року, в якому продавець посилаючись на введення військового стану на території України та здорожчання будівельних матеріалів повідомив, що вартість будівництва квадратного метру зросла. За результатами розрахунку сума доплати на 1 м2 складає 7868 гривень без ПДВ, що є еквівалентом 200\~ доларів США згідно комерційного курсу валют станом на дату укладення нової редакції попереднього договору купівлі-продажу квартири про збільшення ціни. Вказаним листом відповідач також підтвердив, що зупинив свою роботу з 24 лютого 2022 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання у визначений попереднім договором строк, будівництво будинку не було закінчено до ІІ кварталу 2023 року, а зараз посилаючись на введення військового стану та здорожчання матеріалів, просив здійснити доплату у розмірі 200 доларів за 1 кв.м., що становить більше 16400 доларів США. Станом на сьогодні необхідно здійснити доплата у розмірі майже 700 тисяч гривень, хоча пунктом 2.1. попереднього договору визначено, що вартість 1\~ кв.м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку. Відповідач не надає жодних обґрунтованих розрахунків та жодних гарантій, що будівництво буде взагалі закінчено, наразі будівельні роботи не проводяться більше 3 років, а за даними інвесторів об`єкт намагаються передати іншому забудовнику. Після отримання листа від відповідача позивач звернувся за правовою допомогою для того, щоб дізнатися як розірвати договір з відповідачем та отримати назад кошти, однак дізнався, що договори є нікчемними, оскільки сторонами не було дотримано вимогу закону щодо нотаріального посвідчення договору. Враховуючи, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна має укладатися в нотаріальній формі, попередній договір купівлі-продажу квартири також мав бути укладений в нотаріальній формі. З наявних в матеріалах справи попередніх договорів вбачається, що вони нотаріально не посвідчені, а отже є нікчемним в силу ст. 635, 675 ЦК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки попередній договір його учасниками укладається з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, то за правилами статті 635ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина друга статті 215, частина перша статті 216 ЦК України). Установивши, що укладений сторонами попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, у порушення вимог статті 635 ЦК України, не посвідчений нотаріально, і що відповідач\~ умови не виконав, житловий будинок в експлуатацію не здав, сторони основний договір не оформили, суд дійшов висновку про нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири. Вирішуючи спірні правовідносини, не залежності від назви договору, суд також повинен встановити його зміст та волевиявлення сторін. Згідно висновків, що викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року по справі №910/7975/21, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19. Водночас якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідно до статті 235 ЦК України є удаваним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)). Правовідносини, що виникли між сторонами за умовами попереднього договору, відповідно до якого сторони в майбутньому домовилися про укладення основного договору - купівлі-продажу об`єкта інвестування - квартири в багатоквартирному будинку, на виконання якого позивач вніс вартість новоствореного об`єкта будівництва, а відповідач зобов`язався передати йому зазначене майно після введення будинку в експлуатацію, фактично за своїм змістом є правовідносинами з інвестування майна до яких підлягають застосуванню положення Закону України «Про інвестиційну діяльність». Зважаючи на те, що сторонами при укладені попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна не дотримані вимоги ст. 657 ЦК України щодо нотаріальної форми\~ посвідчення, вказаний правочин в силу ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним і не створює ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з їх недійсністю, зокрема, з повернення отриманих за нікчемним правочином коштів і застосування до спірних правовідносин положень ст.570 ЦК України, з необхідністю визначення, що внесена покупцем сума на виконання попереднього договору є заставою або авансом в розумінні чинного законодавства та угоди сторін. Надаючи оцінку попередньому договору, суд зазначає, що є встановленими сторонами в договорі предмет, ціна та строки виконання договору, тобто правовідношення має всі необхідні ознаки договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання побудувати квартири в багатоквартирному будинку в майбутньому, у визначені строки, в тому числі за кошти позивача, що визначено договором, при цьому сторони обумовили, що ціна є сталою та не може бути змінена. Згідно умов договору, сторони визначили суму як забезпечувальний платіж, що відповідає й вказівкам на призначення платежу в платіжному дорученні та була сплачена з метою оплат за виконання зобов`язань відповідачем. Згідно змісту ст. 546 ЦК України визначено вичерпні види забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки, поруки, гарантії, застави, притримання, завдатку, права довірчої власності. Інших видів забезпечення чинним цивільним законодавством не встановлено. Сторонами обумовлено, що забезпечувальні платежі є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання, але зі змісту договору не конкретизовано та не встановлено сторонами яким саме та в чому він полягає. Частина 2 ст. 546 ЦК України не конкретизує та не визначає в чому саме полягає зміст визначення терміну іншого виду забезпечення виконання зобов`язання. Тому при вирішенні справи судом повинно бути з`ясовано до якого виду забезпечення виконання зобов`язання відноситься правова природа забезпечувального платежу, згідно попереднього договору, що сплачений позивачем. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року, справа № 361/8331/18, визначено, що авансом визнається сума, що сплачується як попередній платіж у рахунок належних платежів. Відповідно аванс не виконує забезпечувальної функції. Сторона, що видала аванс, вправі вимагати його повернення в разі припинення зобов`язання до початку його виконання, а також у всіх випадках невиконання договору. На відміну від авансу завдаток підлягає поверненню тільки в разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості виконання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Судом беруться до уваги доводи позивача, що сплата коштів та підписання договору між сторонами мали реальний намір щодо фактичного інвестування, подальшого будівництва та передання у власність об`єкту нерухомого майна, квартири. Крім того, відповідач приступив до виконання зобов`язання, розпочав будівництво, збудувавши декілька поверхів багатоквартирного житлового будинку, але будівництво не довів до кінця. Така поведінка сторін є реальною та спрямованою на настання правових наслідків, тобто не свідчить про факт недійсності намірів сторін, свідчить про існування правовідносин договірного характеру в цілому, а наміри сторін закріплені в письмовому договорі. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути суму коштів, що була сплачена позивачем як забезпечувальний платіж. Серед позовних вимог позивачем також заявлено про стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до укладених попередніх договорів відповідач зобов`язувався завершити будівельно-монтажні роботи однак, такі роботи не було завершено, будинок в експлуатацію не зданий. Отже, відповідач допустив прострочення зобов`язання, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних збитків. Відповідачем не спростовано розрахунок, докази щодо неправильності нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних у суду відсутні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З матеріалів справи встановлено, що інтереси позивача представляв адвокат Задерей О.В., що підтверджується належними доказами. В позовній заяві, у відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікував понести в зв`язку з розглядом справи, зокрема, за надання професійної правничої допомоги адвоката. Суд погоджується із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 40 000 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.

Outcome: approved