Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 72452,50 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. В обгрунтування позову представник позивача зазначає, що 08.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4455181 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до реквізитів Договору №4455181 від 08.03.2024, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «71361». На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язувалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.2. договору, тип кредиту кредит, сума кредиту складає 7300 гривень. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 08.03.2024 по 02.03.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 18 днів. Пунктом 3.1. договору встановлено, що проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 1.4.1. договору, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 7300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна», що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. За даними проведеного розрахунку заборгованості за договором №4455181 від 08.03.2024 у період з 08.03.2024 по 25.10.2024 включно, ТОВ «Лінеура Україна» було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 42340,00 грн. У зазначений період відповідачем не здійснено оплати на рахунок ТОВ «Лінеура Україна», спрямовані на оплату тіла кредиту та оплату процентів за користування грошовими коштами. 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4455181 від 08.03.2024, загальна сума 53290,00 грн., в тому числі: тіло кредиту - 7300 грн., заборгованість за процентами - 42340., штрафні санкції - 3650 грн.. Первісним кредитором було нараховано штрафні санкції 3650 грн., проте, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тому, враховуючи норми законодавства, позивач вважає такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції в розмірі 3650 грн., та не ставить вимогу про їх стягнення. Станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024, строк дії договору №4455181 від 08.03.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 у по 27.02.2025 (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 22812,50 грн.. Загальна сума заборгованості за відсотками становить 65152,50 грн.. [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору №4455181 від 08.03.2024 в сумі 72452,50 грн., яка складається з: суми заборгованості з тіла кредиту 7300 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 42340,00 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 125 календарних дні у сумі 22812,50 грн.. Позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 72452,50 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2025 цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 102). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області (суддя Фанда О.А.) від 21.04.2025 позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання (а.с. 108). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.07.2025, відповідно до ст. 33 ЦПК України, прийнято до провадження судді Шевчук Л.П. цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] (а.с. 116). Представник позивача в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представнкиа позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4455181 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту становить 7300 грн. (п.1.2 договору), строк кредиту 360 днів (п.1.3 договору). Періодичність сплати процентів - кожні 18 днів (а.с. 20-29). Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.п.1.4.1 договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.8 договору). Відповідно до п. 2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] ). Підпунктом 4.4 договору передбачено, що у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. На а.с. 32-34 міститься паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек Україна» вих. №20241101-5337 від 01.11.2024, 08.03.2024 о 19:03:09 год. було зараховано кошти в сумі 7300,00 грн. на картку, маска карти [NUMBER] , яку відповідач зазначив під час укладання договору про надання споживчого кредиту (а.с. 14). Даючи оцінку правочину, суд враховує наступне: Так, згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослідженого судом договору №44551811 від 08.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір №4455181 від 08.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (71361), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із копії договору вбачається, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП: [NUMBER] , номер паспорта [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , реквізити платіжної картки № [NUMBER] ). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) уклали договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставною), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору факторингу). На підтвердження перерахування фактором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь клієнта ТОВ «Лінеура Україна» коштів на договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, позивачем надано копію платіжної інструкції №3475 від 01.11.2024 (а.с. 65). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт), клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 55). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.10.2024 до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 53290,00 грн.., що складається з: 7300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 42340,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 3650,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 45). Окрім того, із дослідженого судом листа ТОВ «Лінеура Україна» від 28.10.2024, засвідченого печаткою товариства, встановлено, що попередній кредитор ТОВ «Лінеура Україна» повідомив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що ним було відправлено текстове смс-повідомлення про переуступку права вимоги 28.10.2024 об 11:32 боржнику за кредитним договором №4455181 за номером мобільного телефону № [NUMBER] (а.с. 35). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «ФК Фінтраст Україна» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] .. Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с. 87). Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» посилався на те, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №4455181 від 08.03.2024 склала на час переуступлення права вимоги 53290,00 грн., в тому числі: тіло кредиту - 7300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 42340,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 3650,00 грн. - штрафні санкції. Однак, у зв`язку з тим, що станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024, строк дії договору №4455181 від 08.03.2024 не закінчився, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 по 27.02.2025 (125 календарних дні) здійснено нарахування процентів за процентною стандартною ставкою (2,5%), у сумі 22812,50 грн.. Загальна сума заборгованості за відсотками становить 65152,50 грн.. Розглядаючи вимогу щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» вих. №20241101-5337 від 01.11.2024 про успішне зарахування 08.03.2024 коштів в сумі 7300,00 грн. на картку, маска карти [NUMBER] , яку відповідач зазначив під час укладання договору про надання споживчого кредиту (а.с. 14). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. Положеннями статей 1046, 1049 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, за умовами укладеного сторонами договору №4455181 від 08.03.2024 ТОВ «Лінеура Україна», як фінансова установа, надало [PERSON] грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит у повному обсязі (п. 1.2 договору). В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили розмір процентної ставки 2,50% в день. Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк кредитування 360 днів. Умовами договору не передбачено можливості пролонгації його дії. Із позовної заяви вбачається, що проценти за договором було нараховано за період з 08.03.2024 по 27.02.2025 року, після чого позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4455181 від 08.03.2024, що наданий первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», за період з 08.03.2024 по 25.10.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 53290,00 грн., з яких: 7300,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 42340,00 грн. - заборгованість про процентах за користування кредитом (а.с. 37-41). Відповідачем не сплачувалися кошти на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. При цьому, за весь період з 08.03.2024 по 25.10.2024 первісним кредитором відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом за ставкою 2,5% на день. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4455181 від 08.03.2024, що наданий новим кредитором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», за період з 26.10.2024 по 27.02.2025 відповідачу нараховано проценти за користування кредитними коштами в сумі 22812,50 грн. (а.с. 42-43). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 72452,50 грн., з яких: 7300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 65152,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Суд враховує, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Договір про надання грошових коштів на умовах споживчого кредиту №4455181 було укладено між сторонами у справі 08.03.2024, тобто після набрання чинності цим Законом. Отже, дія Закону поширюється на договір укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] .. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач при проведені розрахунку заборгованості по процентам вказаних положень не врахував. Водночас, суд відмічає, що за період до 22 квітня 2024 року, а саме з 08.03.2024 по 21.04.2024, позивач правомірно здійснив нарахування процентів за процентною ставкою 2,5% на день. Проте, починаючи із 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року позивач мав право нараховувати проценти не вище встановленого максимального розміру - 1,5%, а з 20 серпня 2024 по 27 лютого 2025 року - не вище встановленого максимального розмірі - 1%. В цей же час позивач продовжував здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою в розмірі 2,5%, визначеною у договорі, що не відповідає викладеним вище нормам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне провести перерахунок прострочених процентів за користування кредитом, з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Так, за період з 08.03.2024 по 21.04.2024 проценти становлять 8212,50 грн. (7300,00 грн. х 2,5% х 45 днів). З 22.04.2024 по 18.08.2024 - 13140,00 грн (7300,00 грн. х 1,5% х 120 днів). З 20.08.2024 по 27.02.2025 - 14016,00 грн. (7300,00 грн. х 1% х 192 дні). Тобто, заборгованість за простроченими процентами за період з 08 березня 2024 року до 27 лютого 2025 року, яка розраховано виходячи із максимально допустимого розмір денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування» становить 35368,50 грн. (8212,50 грн. + 13140,00 грн. + 14016,00 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №4455181 від 08.03.2024 становить: заборгованість за тілом кредиту - 7300,00 грн.; заборгованість за процентами - 35368,50 грн., а всього 42668,50 грн.. З огляду на викладене, позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., ордер на надання правничої допомоги від 10.12.2024 року, згідно якого адвокат Городніщева Є.О. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Столітній М.М. має право на заняття адвокатською діяльністю, заявку №69331 від 28.01.2025 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. про надання послуг професійної правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4455181 від 08.03.2024, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] ; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Столітнім М.М. на виконання умов договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 гривень; акт №6933 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. від 27.02.2025; рахунок на оплату №6933-27/02-2025 від 27.02.2025, відповідно до якого вартість виконаних адвокатом робіт становить 10000,00 грн.. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. Оцінюючи надані стороною позивача докази, зважаючи на результати розгляду справи та ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову, суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем. При цьому, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній та з урахуванням результатів розгляду справи. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1426,55 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: partial