Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Рябов Дмитро Сергійович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що з 01.03.2016 позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2021 у справі № 127/3614/21 було розірвано. У шлюбі в сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . 17.09.2022 позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , з яким вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . 03.11.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/24010/22 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі частки його заробітку з 24.10.2022, на підставі якого 09.12.2022 було відкрито виконавче провадження № 70513243. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.10.2024 становить 82\~963, 20 гривень. 23.02.2023, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання судового рішення про стягнення аліментів, державним виконавцем було винесено постанову про встановлення відповідачу обмежень у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у користуванні зброєю та у праві керування транспортними засобами. Відповідач наразі працює та проживає на території Республіки Польща, аліменти не сплачує та не планує повертатись в Україну. Відповідач не цікавиться навчанням дитини, не створює умов для отримання нею освіти, не приймає участі у житі дитини та фактично не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не піклується про її фізичний, культурний розвиток та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що на думку позивачки є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.10.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі; роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин; запропоновано третій особі надати суду письмові пояснення щодо позову та/або відзиву, виклавши свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, і всі докази (крім речових). Крім того, залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ямпільської міської ради, який зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення з копією ухвали суду від 21.10.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 74-75) Враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 21.10.2024 вважається врученою відповідачеві 05.11.2024. На виконання вимог ухвали суду від 21.10.2024 адвокатом позивачки надано суду докази надіслання третій особі копії позовної заяви із доданими до неї документами. (а.с. 72-73) У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов та від третьої особи письмові пояснення щодо позову не надійшли. Ухвалою суду від 18.11.2024 задоволено клопотання адвоката позивачки про виклик в судове засідання свідків та витребування доказів по справі. 22.11.2024 та 28.11.2024 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 18.11.2024 докази. 16.12.2024 та 23.12.2024 на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2024 суду надано висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. 20.01.2025 судом було задоволено клопотання адвоката відповідача і прийнято до розгляду докази, подані разом із клопотанням від 19.01.2025, про що постановлено відповідну ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, яку занесено до протоколу засідання. Ухвалою суду від 20.01.2025 задоволено клопотання адвоката відповідача про виклик в судове засідання свідка; вирішено питання про вислухання думки дитини в судовому засіданні; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.04.2025 судом було задоволено клопотання представника органу опіки та піклування і прийнято до розгляду в якості доказу висновок психолога Ямпільського територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради від 20.12.2024 за результатами діагностичної бесіди з сім`єю [PERSON] та [PERSON] , про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. 02.10.2025 судом було задоволено клопотання адвоката відповідача і прийнято до розгляду докази, подані разом із клопотанням від 01.10.2025, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суду не повідомлено. Адвокат позивачки, адвокат відповідача та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ямпільської міської ради не заперечували щодо проведення судового засідання у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Враховуючи думку адвокатів позивачки і відповідача та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ямпільської міської ради, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). У судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Адвокат відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Адвокат зазначив, що позивачкою не доведено, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки буде відповідати інтересам дитини. Крім того повідомив, що відповідач виїхав за кордон з метою отримання заробітку і наразі не має можливості повернутись в Україну, адже у зв`язку із воєнним станом буде обмежений у виїзді за кордон, що позбавить його заробітку і, відповідно, засобів до існування. Відповідачу не було відомо про звернення позивачки до суду щодо стягнення аліментів і, відповідно, про наявну заборгованість. Про дані обставини відповідачу стало відомо з даного позову, а тому він почав сплачувати присуджені аліменти та погашати заборгованість. Відповідач підтримує спілкування з донькою по телефону, цікавиться її життям, а підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом є виключно неприязні стосунки між сторонами. Адвокат відповідача зауважив, що відповідач не ухиляється від виховання та утримання доньки, не втратив до неї інтересу і категорично заперечую щодо позбавлення його батьківських прав на дитину. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Служби у справах дітей Ямпільської міської ради підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2819. (а.с. 18) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2021 у справі № 127/3614/21, яке набрало законної сили 02.07.2021, зареєстрований 01.03.2016 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було розірвано. (а.с. 19-21) 03.11.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/24010/22 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 22-23) Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кучинського А.В. від 09.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70513243 з примусового виконання вищевказаного судового рішення. (а.с. 24-25) Постановами державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кучинського А.В. від 23.02.2023 у виконавчому провадженні № 70513243 встановлено тимчасові обмеження боржника: у праві виїзду за межі України; у праві полювання; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва та відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві керування транспортними засобами. (а.с. 26-35) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 70513243, заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2024 становить 82\~963, 20 гривень. (а.с. 36-37) Із довідки про участь батьків учениці Гуманітарного ліцею Ямпільської міської ради 4-Б класу [PERSON] у шкільному житті дитини, виданої класним керівником [PERSON] , вбачається, що батько дитини [PERSON] ніякого контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. (а.с. 38) Відповідно до довідки про участь батьків учасниці клубу «БАРС» [PERSON] у спортивному житті дитини, батько дитини [PERSON] ніякого контакту із клубом, що відвідує дитина, не підтримує, із тренером не спілкується, досягненнями дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. (а.с. 39) Із довідки про участь батьків учені Ямпільської музичної школи [PERSON] у житті дитини вбачається, що батько дитини [PERSON] ніякого контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. (а.с. 40) Відповідно до актів про встановлення факту проживання, складених 19.09.2024 у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких були засвідчені депутатом Ямпільської міської ради Пивоваром М.О., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] та [PERSON] у період з 24.02.2022 по 20.05.2022; з 20.05.2022 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в складі однієї сім`ї за адресою: [ADDRESS] ; батько [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , за цими адресами, ніколи не проживав, ніхто із сусідів його ніколи не бачив. (а.с. 42-43) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.09.2022 Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , [INFO] , зареєструвала 17.09.2022 шлюб із [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 172. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 44) Від вищевказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.02.2024 Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с. 45) З інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання вимог ухвали суду від 18.11.2024 вбачається, що відповідач виїхав з України 14.10.2021 і не повертався. (а.с. 96-97, 102, 105) З квитанцій від 16.05.2025 і від 30.09.2025 вбачається сплата відповідачем аліментів по виконавчому провадженню № 70513243 на загальну суму 100\~000, 00 гривень. (а.с. 212, 215) Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст.\~11 Закону України «Про охорону дитинства»). Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці дев`яти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. У судовому засіданні малолітня [PERSON] зазначила, що зараз проживає в м. Ямпіль з мамою, вітчимом і братом; з татом [PERSON] час від часу спілкується по телефону, однак зараз рідше адже зайнята своїми справами. [PERSON] повідомила, що хоче спілкуватись з татом, цікавиться як у нього справи та хотіла би його побачити, поїхати до нього в гості, однак мама каже «спочатку закінчи школу, а потім їдь куди захочеш». Кіра також повідомила, що любить тата. З розповідей дитини вбачається, що вона любить батька, не втратила із ним зв`язок і бажає й в подальшому із ним спілкуватись, бачитись, проводити разом час. В судовому засіданні в якості свідка було допитано позивачку [PERSON] за її згодою, яка повідомила, що з квітня 2019 року припинила відносини з відповідачем, оскільки він мав численні кредити. Свідок зазначила, що відповідач виїхав за кордон із метою заробітку та на початку війни пропонував позивачці переїхати до нього. Свідок також зазначила, що відповідач не спілкується з дитиною, вітає її з днем народження по смс, не цікавиться життям дитини, станом її здоров`я та не приймає участі в житті дитини. Свідок повідомила, що поки відповідач перебував в Україні, то приймав участь у вихованні дитини. Також свідок підтвердила, що не повідомляла відповідача про звернення до суду із заявою про стягнення з нього аліментів; відповідач звертався до неї із проханням щоб його мати разом з донькою приїхали до нього, однак вона відмовила. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила, що є сестрою теперішнього чоловіка позивачки - [PERSON] . Свідок зазначила, що її брат почав зустрічатись із позивачкою у 2020 році; до 2022 року вони разом проживали у м. Ямпіль, а в подальшому придбали власний будинок. Свідок зазначила, що не була свідком листування батька із [PERSON] , однак одного разу бачила як [PERSON] плаче, оскільки засмутилась через те, що батько не відповідає на її повідомлення. Після одруження позивачки з [PERSON] . [PERSON] спочатку називала його «Міша», а згодом, після того як він зробив [PERSON] пропозицію, стала називати «папа». Свідок також зазначила, що сім`я постійно проводить час разом. Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила, що є матір`ю позивачки. Свідок зазначила, що в колишній сім`ї її доньки [PERSON] виникли проблеми через оформлення відповідачем численних кредитів, які той використовував для гри в азартні ігри. Свідок повідомила, що відповідач добре ставився до дитини; після розлучення позивачка разом з дитиною проживали в орендовані квартирі, а з березня 2021 року вони проживали разом більше одного року. Свідок вказала, що у [PERSON] з відповідачем було спілкування по телефону, дитина йому дзвонила та писала, розповідала, що сумує за татом, любить його, а відповідач відповідав взаємністю. Водночас, свідок зазначила, що посилок від відповідача не було, однак перед школою він надавав кошти для дитини. За кордон відповідач поїхав з метою заробітку, щоб погасити борги та приїздив звідти раз на рік, тоді брав дитину до себе на декілька днів. Свідок також повідомила, що відповідач не кричав на неї, ніколи не ображав її, однак останнім часом розмови [PERSON] про батька згасли. Свідок [PERSON] повідомив, що є чоловіком позивачки та бачив відповідача один раз, коли той приходив до дитини; особистого спілкування із відповідачем не має. Свідок зазначив, що до кінця 2023 року відповідач час від часу списувався із дитиною та дзвонив до неї. Один раз відповідач перекидав кошти для дитини на його рахунок. Свідок зазначив, що любить [PERSON] та вважає її своєю донькою, планує відразу після позбавлення відповідача батьківських прав удочерити її. Свідок повідомив, що відповідач у 2023 році просив у [PERSON] дозволу щоб дитина разом із його матір`ю приїхали до нього, але порадившись між собою ( [PERSON] і [PERSON] ) [PERSON] йому відмовила. Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка повідомила, що є матір`ю відповідача та бабусею [PERSON] . Свідок зазначила, що син дуже любить свою доньку, а дитина його обожнює . Наразі батько [PERSON] перебуває на заробітках в Польщі. Також свідок зазначила, що [PERSON] відмовила її сину (відповідачу) на прохання щоб свідок привезла до нього дитину. Свідок повідомила, що відповідач не знав про заборгованість по аліментах, а позивачка його про стягнення з нього аліментів не повідомляла. Відповідач ніколи не відмовлявся від утримання дитини, любить дочку, завжди питає про неї та хоче бути поруч з дитиною, однак наразі не має такої можливості. Також свідок повідомила, що кредити відповідач брав для розвитку бізнесу позивачки - магазину та наразі всі борги погасив. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 21.10.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши в судовому засіданні позивачку та її адвоката, адвоката відповідача, пояснення представника органу опіки та піклування, думку дитини, показання свідків, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. У ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2016, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2021у справі № 127/3614/21, яке набрало законної сили 02.07.2021, було розірвано. Позивач із відповідачкою мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка з часу розірвання шлюбу між батьками проживає із матір`ю - позивачкою. Після повторного укладення 17.09.2022 позивачкою шлюбу із [PERSON] , малолітня [PERSON] проживає у родині, де у подружжя [INFO] народився спільний син - [PERSON] . Відповідач з 2021 року проживає в Республіці Польща, куди виїхав на заробітки. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Доводи позивачки та її адвоката щодо свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Твердження позивачки про те, що ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання дитини є підставою для позбавлення його батьківських прав, є безпідставним й необґрунтованим. Так, судом встановлено, що на час звернення позивачки до суду відповідач не сплачував аліменти, зокрема після видачі судового наказу. Водночас, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач не був обізнаний про судове рішення щодо стягнення з нього аліментів, що позивачка не заперечувала. Звісно, утримувати дитину до її повноліття - це не право, а обов`язок, покладений на батьків законом, і він не залежить від ухвалення судового рішення. Тому, бажаючи бути сумлінним батьком, який добросовісно, розумно і справедливо виконує свої батьківські обов`язки, відповідач мав би добровільно надавати позивачці допомогу в утриманні їх спільної доньки. Водночас суд зауважує, що ухилення від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним зі способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення і свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості за аліментами сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц. Однак, зважаючи на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що виконання обов`язку щодо утримання дитини, в даному випадку батьком, тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконанням обов`язку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини. Судом прийнято до уваги, що дізнавшись про наявність судового рішення про стягнення аліментів, відповідач почав сплачувати аліменти на утримання доньки, наразі сплативши 100\~000, 00 гривень. Твердження позивачки та її адвоката про те, що переїзд відповідача на постійне місце проживання до Польщі є підставою для позбавлення його батьківських прав, є безпідставним й необґрунтованим. На думку суду, сам факт проживання батька за межами України не може свідчити про ухилення від виконання обов`язків щодо доньки, оскільки перебування за кордоном не звільняє його від виконання батьківських обов`язків та не є перешкодою для спілкування з дитиною. Судом не встановлено, що відповідач виїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща. Дана обставина не визнається й спростовуються адвокатом відповідача, який стверджує, що відповідач виїхав за кордон на заробітки, що зокрема підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і планує повернутися в Україну, що наразі в силу життєвих обставин унеможливлено. Отже, вимушене тимчасове перебування за кордоном батька дитини, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, внаслідок життєвих обставин, як стверджує адвокат відповідача, дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дитиною. За даних обставин те, що батько не бачиться із донькою, не є ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Водночас, як встановлено судом, батько цікавиться життям дитини та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. У судовому засіданні встановлено, що відповідач просив дозволу у позивачки на те, щоб його мати із донькою приїхали до нього у Польщу, однак позивачка відмовила, що нею не заперечувалась в засіданні, зокрема й під час її допиту в якості свідка, а також узгоджується із показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . На думку суду, перебування відповідача за кордоном не перешкоджає приймати участь у житті доньки, у спілкуванні із нею, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо. Так, участь відповідача у житті доньки залежить виключно від його волі та бажання та, як встановлено судом в ході розгляду справи, у відповідача такі воля та бажання присутні. До наданих\~позивачкою разом\~із позовом\~довідок (а.с.\~38-40)\~суд ставиться\~критично,\~адже такі\~не містять\~дат їх\~видачі,\~періоду за\~який надана\~інформація,\~а також\~вони не\~засвідчені у\~встановленому законом\~порядку,\~що унеможливлює\~встановити їх\~достовірність. Водночас суд\~зауважує,\~що такі\~довідки не можуть бути безумовним доказом того, що відповідач не приймає участі у вихованні своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, не спілкується із нею. Так, враховуючи проживання відповідача за кордоном, дана обставина об`єктивно унеможливлює супроводжувати дитину на гуртки, до школи, відвідувати батьківські збори, брати участь у заходах колективу, відвідувати із донькою лікарів в разі необхідності, тобто фізично бути присутнім. Водночас, це не свідчить про те, що батько взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Суд зауважує, що існує безліч способів реалізації своїх батьківських обов`язків, зокрема перебуваючи на відстані від дитини. За даних обставин, як вже суд зазначав вище, участь відповідача у житті доньки залежить виключно від його волі та бажання. Надані разом із позовною заявою фотознімки не стосуються, на думку суду, предмета доказування у даній справі, адже жодним чином не можуть підтверджувати ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків до дитини. Дані фотознімки вказують на те, що дійсно є сім`я [PERSON] , члени родини разом проводять час. Водночас, наявність окремих фотографій не свідчить про систематичне проведення часу разом, стосунки у сім`ї, ставлення один до одного тощо. (а.с. 50-54) Із висновку психолога Ямпільського територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради № 246/01-07 від 20.12.2024 за результатами діагностичної бесіди з сім`єю [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відносини в сім`ї добрі та дружні; вітчим дбайливо ставиться до [PERSON] , яка відчуває його турботу; зі слів малолітньої, свого батька вона давно не бачила, проте час від часу спілкується з ним по телефону, оскільки він перебуває за кордоном; побачення із батьком [PERSON] згадує радісно і сумує за тим часом, коли вони разом із ним ходили на прогулянки та весело проводили час; під час бесіди дівчинка в пригніченому стані згадувала про сварки між батьками; у родині [PERSON] присутня сприятлива психологічна атмосфера для всестороннього розвитку дівчинки. (а.с. 164) Так, вищевказаний висновок психолога вказує на те, що сім`я, в якій наразі зростає дитина, є для неї тим середовищем, в якому вона може отримати належний духовний розвиток, нормальне самоусвідомлення, а також засвоїти загальні норми моралі. Водночас, проживання дитини, навіть упродовж тривалого часу, у новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з ким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17. Так, коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Тому створення сприятливої атмосфери у новій родині для малолітньої [PERSON] є одним із способів виконання своїх батьківських обов`язків, в даному випадку, матір`ю. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків із виховання, а також установити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, при вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення, в даному випадку, батька до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58 Рішення ЄСПЛ від 07.12.2006). В ході розгляду справи адвокат відповідача повідомив, що відповідач категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вказував на його бажання спілкуватись та бачитись з\~дитиною, приймати участь у її житті та вихованні. Верховний Суд у постанові від 01.08.2024 у справі № 761/25311/20-ц висловився про те, що позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись і бачитися з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі в її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися із донькою та брати участь в її вихованні, наявність у нього абсолютної байдужості до дитини. Та обставина, що наразі вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участі в її вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Судом не встановлено фактів\~заподіяння шкоди дитині або того, що батько становить загрозу для здоров`я та розвитку доньки, що батько дитини є неблагонадійним, а спілкування із ним суперечить інтересам дитини. Суду не надано беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька. У ході розгляду справи судом не встановлено наявність обставин, які б негативно впливали на розвиток дитини як складову виховання і в сукупності вказували б на свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. На виконання положень ст. 19 СК України та вимог ухвали суду від 21.10.2024 органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, затверджений рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільського району Вінницької області Ямпільської міської ради № 418 від 13.12.2024. (а.с. 125-127) Згідно із вищевказаним висновком, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак суд, оцінивши вищевказаний висновок органу опіки та піклування, не погоджується із даним висновком, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини та фактичним обставинам справи. Даний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд зважує на те, зокрема, що позбавлення батьківських прав на дитину несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому такий захід має застосовуватись виключно як крайня міра впливу та захист прав дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21. Позивачкою в ході розгляду справи не доведено реальної мети, яка має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, а також не доведено відсутність зв`язку між донькою та батьком. Необхідність доведення вищевказаних обставин узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 05.06.2024 у справі № 722/225/23. Суд прийшов до висновку, що позивачка не довела існування достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації відсутні виключні обставини, за яких [PERSON] можна позбавити батьківських прав. За встановлених в ході розгляду справи обставин позбавлення відповідача батьківських прав суперечило б ст. 8 та ст. 9 Конвенції про права дитини. У даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (пункт 1 статті 3). Отже, зазначені вище обставини переконують суд у відсутності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін по справі на те, що обоє батьків зобов`язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини та намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленостей, забезпечуючи належні умови для розвитку своєї дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору в сумі 1\~211, 20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.10.2024. (а.с. 13) Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачкою. До ухвалення рішення у справі учасники справи не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір інших понесених витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed