Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гураш М.В., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 30 серпня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають з позивачем та знаходяться повністю на його утриманні. В червні 2023 року відповідач [PERSON] залишила сім`ю і виїхала за межі України в Республіку Польща, де стала проживати в фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком. З того часу відповідач як мати дітей перестала цікавитися їх життям та піклуватися про їх матеріальне забезпечення. Відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, не займається їх духовним та фізичним розвитком, не забезпечує їх, не надає належної материнської любові, не цікавиться життям та їх здоров`ям з тих пір, як залишила їх. Утримання неповнолітніх дітей повністю лягло на плечі батька - позивача по справі [PERSON] . Оскільки позивач сам виховує дітей та не має постійного заробітку, то допомога відповідача є необхідною в їх утриманні. Враховуючи наведене просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з дня подачі позовної заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22.11.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Брайляк Е.Я. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у зв`язку з тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів. Відповідач не зловживає спритними напоями, твердження позивача є надуманими та не відповідають дійсності. Вона дійсно поїхала до Республіки Польща, однак з тією метою, щоб заробити грошей на утримання сім`ї, про що в своїй позовній заяві [PERSON] не згадав. Тим не менш, вона передавала кошти позивачу, що може бути підтверджено показами свідків. Важливим є той факт, що [PERSON] не працює та ще й просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей, що саме по собі, є абсурдним, оскільки вона, на даний час, заробляє гроші для забезпечення сім`ї та передає їх позивачу. Також з позивачем та дітьми проживає бабуся, тобто, позивач навіть не намагається знайти роботу або підробіток для того, щоб забезпечувати спільних дітей, а причиною цього є те, що позивач ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації та боїться зустрічі з працівниками ТЦК. Тому, у відповідача не було іншого виходу, як поїхати закордон на заробітки. Твердження позивача, що відповідач проживала з іншим чоловіком не відповідають дійсності, це можна розцінювати як наклеп на неї, через конфлікти та непорозуміння. 09.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить позов задовольнити. Додатково зауважив, що рішенням Надвірнянського районного суді від 02 грудня 2024 року шлюб між ним та відповідачем по справі розірвано. До виїзду відповідача в Польщу він мав постійну роботу і тільки в зв`язку з тим, що вона залишила дітей на нього, він змушений був звільнитися з роботи і доглядати двох неповнолітніх дітей. Грошей на утримання дітей від відповідача він не отримував. Представник відповідача всіма способами старається показати [PERSON] хорошою матір`ю, а його принизити як батька неповнолітніх дітей, яких він вже більше року доглядає сам. 16.04.2025 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Також задоволено клопотання позивача та представника відповідача про виклик та допит свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та зазначив, що він з відповідачем з 30.08.2014 року перебували у шлюбі та проживали у с. Битків до 23.06.2023 року, коли відповідач поїхала у Польщу. З того часу як вона поїхала, дітьми цікавилася рідко, інколи дзвонила доньці, а з 2025 року взагалі не телефонувала. За весь цей час один раз прислала 5000 грн. Він опікується дітьми, готує їм їсти, пере одяг, водить їх до школи та лікарні. За маму діти не питають та її не згадують. Донька маму боїться тому, що та її била. Відповідач зловживала спиртними напоями, він робив їй з цього приводу зауваження, але вона на них не реагувала. Відповідач за весь цей час приблизно три рази приходила до дітей, один раз брала їх гуляти в м. Надвірна, купували їм смаколики, фрукти, після чого десь пропала. Він бачив відповідача п`яною в м. Надвірна, тому йому страшно залишати дітей з нею. Представник позивача - адвокат Гураш М.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив та зазначив, що він хоче, щоб сторони знайшли спільну мову у вихованні дітей. В судових дебатах висловив прохання задовольнити позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що поїхала до Польщі на заробітки, це було спільне рішення, щоб забезпечити сім`ю необхідним. Передавала гроші набагато більше ніж 5000 грн, через свою тітку. Дати свідчення тітка боїться, так як її залякала свекруха. Приїхала зараз, щоб забрати до себе дітей. За місцем її проживання для дітей забезпечені належні умови проживання, поряд розташовані садок та школа. Знаходячись в Україні, вона купувала дітям одяг, взуття, продукти, розважала їх. Вважає, що свекруха налаштовує дітей проти неї. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брайляк Е.Я. в судовому засіданні просила відмовити в позові. Пояснила, що відповідач позов не визнає тому, що вимоги надумані, причиною розпаду сім`ї став виїзд відповідача за кордон, однак, на заробітки вона поїхала, щоб утримувати сім`ю та годувати дітей. Відповідач піклується про дітей та хоче забрати їх до себе, тому виготовила дітям закордонні паспорти. В судовому засіданні не було надано доказів неправомірної поведінки відповідача, навіть доказів звернень в поліцію. Відповідач вживала заходи, щоб зібрати докази та довести свою небайдужість до дітей і вважає, що позивач та колишня свекруха здійснюють тиск на дітей. В судових дебатах представник позивача зауважила, що позбавлення батьківських прав - це крайній захід, таке рішення завдасть шкоди дітям. Стосовно вимоги про сплату аліментів, вимогу визнають частково та згодні сплачувати по 1500,00 грн. щомісячно, допоки сторони не вирішать питання проживання дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Ломпас М.В.у судовому засіданні 24.07.2025 пояснила, що у квітні 2024 року до них звернувся позивач та повідомив, що відповідач не виконує свої материнські обов`язки. Було проведено обстеження місця проживання, встановлено, що діти забезпечені одягом, взуттям, їх батько здійснює за дітьми належний догляд. Відповідач у телефонному режимі просила перенести комісію у зв`язку з тим, що знаходиться за кордоном, але в подальшому на зв`язок не виходила. Вважає, що відповідач усунулася від виконання батьківських обов`язків. В подальшому, в судовому засіданні 03.10.2025 представник третьої особи зазначила, що дітям все ж таки краще проживати з мамою. За час судового розгляду даної справи поведінка відповідачки змінилася, вона виявляє бажання бути разом з дітьми та виховувати їх, тому позбавлення її батьківських прав не буде слугувати інтересам дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є вчителем неповнолітньої доньки сторін [PERSON] . Мати дитини, відповідач у справі вела не гарний спосіб життя, зловживала алкоголем, зараз працює у Польщі. За дитиною повністю слідкує батько, водить та забирає її зі школи. Дитина за маму нічого не розповідає, у шкільній програмі не відстає і це заслуга її батька. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою матері позивача. Відповідач зловживала спиртними напоями, била доньку, після того як поїхала до Польщі, діти за неї не згадують, на їх утримання коштів не надає, вона не годна бути матір`ю, коли приїжджала один раз брала дітей та купила їм лише 200 грамів цукерок. Вона говорила з відповідачкою, щоб остання змінила повідінку, але [PERSON] не хоче нічого чути. Дітей виховує батько, він добрий, м`який за характером, піклується про них. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є племінницею його дружини. [PERSON] зловживає спиртними напоями, бачив як вона пила з подругою. Намагалися з нею поговорити стосовно її поведінки, але вона їх не чує. Відповідач дуже погана мати. Коли поїхала працювати до Польщі передавала через його жінку 5000 грн., нічого дітям не привозила, ні цукерок, ні речей. Дітей виховує батько, піклується про них та забезпечує необхідним. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач останнім часом постійно з дітьми, водить їх до школи, відвідує з ними лікарню. На його думку він дуже гарний хлопець та батько. За матір дітей він нічого не знає та не цікавиться цим. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Після того як у 2014 році її син уклав шлюб з відповідачкою, він їздив по заробітках, а його дружина [PERSON] зловживала алкоголем, говорила що дітей їй не треба та била свою доньку, з цього приводу викликали поліцію. В червні 2023 року відповідач поїхала за кордон, а коли приїздила, то дітям нічого не привозила. Коли син [PERSON] в березні 2024 року потрапив до лікарні, вона грошей не дала, принесла тільки яблука і пішла. Восени передала дітям кавун і солодощі, як поверталася до Польщі передала 5000 грн і все, ні одягу, ні взуття не купляла, брати їх до себе не хотіла. Дітьми займається виключно її син - батько дітей, годує їх, пере одяг, водить до школи та лікарні. Заслухавши учасників судового провадження, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що30 серпня 2014 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж числа зроблено запис за №5 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). В подальшому шлюб між сторонами був розірваний рішенням суду від 02.12.2024, що сторонами не заперечувалося. За час перебування в даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 07.02.2018 року та серії [NUMBER] від 13.09.2019 року (а.с.12-13). Відповідно до довідки про склад сім`ї №1Б/246 від 04 квітня 2024 року виданою Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, позивач разом з неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] зареєстровані і проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується відповідно витягами з реєстру Пасічнянської територіальної громади про місце реєстрації та проживання за №2024/010596815 від 04 вересня 2024 року, №2024/010631505 від 04 вересня 2024 року, №2024/010631672 від 04 вересня 2024 року. (а.с. 8-10,14). За місцем проживання позивач характеризується виключно з позитивної сторони, що стверджується характеристикою за №1Б/81/ від 08 квітня 2024 року, виданою Пасічнянською сільською радою (а.с.15). Неповнолітня дочка сторін по справі [PERSON] навчається в 1 - Б класі Битківського ліцею Пасічнянської сільської ради, що підтверджується характеристикою, виданою дирекцією даного навчального закладу від 04 вересня 2024 року. З даної характеристики вбачається, що мати дитини [PERSON] за час навчання дитини жодного разу в ліцей не приходила і не цікавилася навчанням дочки, та не бере участі у її вихованні. Дитину до ліцею приводить та забирає батько [PERSON] . Дитина охайна, вихована, старанна та сумлінна (а.с.16). Згідно довідки від 10 квітня 2024 року, виданої КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради вбачається, що за останні шість місяців тільки [PERSON] звертався на прийоми до педіатра з хворими дітьми та здійснював догляд за ними при стаціонарному лікуванні в дитячій лікарні (а.с.18). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 04 квітня 2024 року позивач [PERSON] фактично самостійно виховує неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 22-23). У відповідності до акту обстеження умов проживання сім`ї та довідки про проведену бесіду начальником ССД Пасічнянської сільської ради [PERSON] , головними спеціалістами даного відділу Ломпас М.В. та [PERSON] від 24 липня 2024 року встановлено, що вихованням неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем займається батько [PERSON] . Мати дітей [PERSON] вже тривалий час дітьми не цікавиться і будь-якої участі у їх вихованні не приймає, в тому числі не надає коштів на їх утримання (а.с. 23 зворот.-24). Згідно висновку за №12 від 30.07.2024 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради за №841 від цього 29 серпня 2024 року, орган опіки та піклування - Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області вважає за доцільне позбавити батьківських (материнських) прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей, а саме: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що [PERSON] знаходиться за кордоном. На засідання комісії вона не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена, про причину неявки не повідомила. Даний факт свідчить про байдужість до подальшої долі дітей. З нею була проведена роз`яснювальна бесіда, однак [PERSON] і надалі нехтує своїми материнськими обов`язками стосовно своїх дітей (а.с.18-21). Відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позову надала суду копію договору підряду, з якого вбачається що вона працює за договором в АР ТОВ VALENСIA, м. Жирардув, Республіка Польща; копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, оформлених 19.03.2025 року на імя [PERSON] та [PERSON] ; фотознімки відповідача з дітьми під час проведення дозвілля; скрін переписки з представником відповідача з месенджера «Viber», в якій відповідач висловлює прохання не позбавляти її батьківських прав під час відсутності на судовому засіданні, оскільки вона змушена їхати на роботу до Польщі (а.с. 54-57, 93-102, 107-19). Також долучила характеристику Пасічнянської сільської ради № 8 від 11.03.2025, згідно якої відповідач [PERSON] за місцем реєстрації характеризується позитивно (а.с.105); витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей», з якого вбачається, що [PERSON] станом на 11.03.2025 не має незнятої чи непогашеної судимості, відомості щодо розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності відсутні (а.с.106). В судовому засіданні 03.10.2025 представник третьої особи надала суду копію акту обстеження умов проживання від 02.10.2025, в якому зазначено, що «на час візиту мама з дітьми зустрілася, поспілкувалася, вручила гостинці, батько перешкод не чинив. [PERSON] запропонувала дітям поїхати з нею, за її місцем проживання, то син [PERSON] погодився, а дочка [PERSON] вагалася. Тоді мама дітей обняла, поцілувала і попрощалася до завтрашнього дня». Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх малолітніх дітей. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно із ч. 4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.19-21), який затверджений рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №841 від 29.08.2024 року вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських (материнських) прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Однак, в подальшому, в судовому засіданні 03.10.2025 представник третьої особи надала суду копію акту обстеження умов проживання від 02.10.2025, в якому зазначено, що «на час візиту мама з дітьми зустрілася, поспілкувалася, вручила гостинці, батько перешкод не чинив. [PERSON] запропонувала дітям поїхати з нею, за її місцем проживання, то син [PERSON] погодився, а дочка [PERSON] вагалася. Тоді мама дітей обняла, поцілувала і попрощалася до завтрашнього дня». В судовому представник служби у справах дітей також зазначила, що дітям все ж таки краще проживати з мамою. За час судового розгляду даної справи поведінка відповідачки змінилася, вона виявляє бажання бути разом з дітьми та виховувати їх, тому позбавлення її батьківських прав не буде слугувати інтересам дітей; при вирішенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав покладалася на розсуд суду. Також судом встановлено, що під час візиту на територію України у березні 2025 року відповідач [PERSON] оформила на ім`я дітей паспорти для виїзду за кордон, що свідчить про її намір забрати дітей з собою за місцем свого проживання в Польщі. З наданих відповідачкою фотознімків вбачається, що діти поряд з нею не виглядають засмученими чи заляканими, а навпаки мають усміхнений та радісний вигляд. Окрім цього, суд враховує напружені відносини між батьками дітей, та матір`ю позивача [PERSON] , що унеможливлює їх нормальне спілкування, проте вважає, що заради дітей вони мають поступитися взаємними образами та незадоволенням та незважаючи на ситуацію, яка склалася, знайти компроміс у вирішенні розбіжностей щодо виховання дітей та конфліктів, пов`язаних з цим. Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому за наведених вище доказів такий захід як позбавлення батьківських прав не може бути застосований. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своїх малолітніх дітей не буде сприяти захисту інтересів останніх, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків. Окрім цього, позивач не обґрунтував, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дітей. Отже, оскільки суду не надано достатніх та безспірних доказів винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками, які б свідчили про її ухилення від виховання дітей, беручи до уваги те, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні власних дітей, має намір відновити відносини з ними та забрати з собою за місцем свого проживання, з метою як найкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх доньки [PERSON] та сина [PERSON] є передчасним та недоцільним, оскільки вбачає можливість зміни поведінки матері у кращу сторону. Також, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, які на час розгляду справи у суді є малолітніми, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про недоцільність позбавляти відповідачку батьківських прав, однак вважає за необхідне попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню доньки [PERSON] та сина [PERSON] та покласти на орган опіки та піклуванн Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських прав відносно дітей. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2025 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. Згідно ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] періодично надає позивачу грошові кошти у різних сумах на власний розсуд. Тому, з врахуванням обставин справи, беручи до уваги, що відповідачка не має інших аліментних зобов`язань, є молодою особою працездатного віку, працює, отримує постійний дохід, доказів того, що вона не має можливості надавати допомогу дітям суду не надано, оскільки на теперішній час діти проживають з позивачем, та знаходяться переважно на його утриманні, питання щодо місця проживання та утримання дітей між сторонами не вирішено, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 1600,00 грн., що буде достатнім для задоволення першочергових потреб дітей та їх гармонійного розвитку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову та до досягнення ними повноліття. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial