Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

05.09.2025 р. позивач через свого представника адвоката Філоненка А.П. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ [PERSON] ,\~Українська міська\~Державна нотаріальна\~контора про\~скасування свідоцтва\~про спадщину,\~державної реєстрації\~права власності, в обґрунтування якої вказала, що починаючи з 2016 р. позивачка тяжко хворіє та постійно перебуває на лікуванні. В 2018 р. позивачці встановлено 1 групу інвалідності. [INFO] помер дід позивачки [PERSON] , 1937 р.н. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Позивачці за наявності тяжкого захворювання та перебування на постійному лікуванні було неможливо старатися осягнути справи спадкування, окрім того, вона розуміла, що не є спадкоємцем першої черги за законом, на відміну від відповідачок, тому і звернень до нотаріуса з приводу спадкування майна після померлого діда [PERSON] , не здійснювала. У зв`язку з хворобою вона постійно потребує стороннього догляду і прийому ліків, при цьому суттєво обмежена у своїх фізичних можливостях, що підтверджено висновком МСЕК. В липні 2024 р. позивачка від інших членів сім`ї, в тому разі від відповідачок, дізналася про наявність заповіту, який на її, [PERSON] , та третьої особи по справі [PERSON] , користь, склав їх дід [PERSON] . Згідно заповіту який було посвідчено секретарем Трипільської сільської ради та зареєстровано у реєстрі за №98 все належне майно мало б перейти по спадщині до позивачки та третьої особи [PERSON] , як його онукам. Проте з невстановлених обставин нотаріус який відкрив спадкову справу після смерті [PERSON] проігнорував наявність заповіту та видав свідоцтва про спадщину спадкоємцям по закону, відповідачам по справі про що позивачкою було повідомлено усно після її звернення до Української міської державної нотаріальної контори. Натомість після низки дій було зареєстровано право власності на майно отримане на підставі спадкових свідоцтв відповідачками житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , який нині, на підставі договору про поділ спільного майна №1003 від 13.09.2023 р. посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Дергільовою О.Г., поділений на житлові будинки за адресами [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 2932332232120) та [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 293231953212). А також право власності на земельні ділянки під такими будинками, садиби, що зареєстроване виходячи з положень ст.381 ЦК України. Зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0027, площею 0.1250 га, яка належить [PERSON] і розташована за адресою [ADDRESS] та на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0028, з невідомою площею, яка належить [PERSON] і розташована за адресою [ADDRESS] . Позивачка вважає, що саме тому доцільним є також визнання недійсним права власності на майна отримане на підставі спадкових свідоцтв відповідачками. В зв`язку з цим позивачка просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко Олександрою Владиславівною, 03.05.2019 р., за реєстровим №624, яке було видано [PERSON] . Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко Олександрою Владиславівною, 03.05.2019 р., за невідомим реєстровим номером, яке було видано [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0027, площею 0.1250 га, розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0028, з невідомою площею, розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 2932332232120). Скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 2932319532120). 05.11.2024 р. ухвалою судді було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03.12.2024 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] . Після смерті їхнього батька [INFO] , відкрилася спадщина до складу якої входили житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . В установлений законом строк відповідачі , будучи спадкоємцями першої черги, подали заяви про прийняття спадщини до Української міської державної нотаріальної контори. На момент звернення із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини, відповідачці не було відомо про наявність заповіту вді 20.03.2008 р., посвідченого секретарем Трипільської сільської ради Хапковою В.І. на ім`я позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Державним нотаріусом Антонченко О.В. було відкрито спадкову справу №13/2017 і 03.05.2019 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку жилого будинку на ім`я [PERSON] , реєстровий номер 621 та відповідно Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку жилого будинку на ім`я [PERSON] реєстровий номер 624. При заведенні спадкової справи державний нотаріус Антонченко О.В. за даними Спадкового реєстру перевіряла наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Заповіт, як на момент звернення за відкриттям спадкової справи, так і на момент видачі свідоцтв про право на спадщину не було зареєстровано в Спадковому реєстрі. В матеріалах справи не містяться докази, які б спростували цей факт не реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі. Щодо твердження позивачки, що в липні 2024 р. вона від інших членів сім`ї, в тому числі від відповідачок, дізналася про наявність заповіту який на її, [PERSON] та третю особу [PERSON] на користь, склав їх дід [PERSON] . Це твердження позивачки не відповідає дійсності, тому що особисто відповідачка [PERSON] , не володіла інформацією щодо наявності заповіту аж до моменту, поки їй про це не розповіла її сестра [PERSON] в кінці 2022 р., коли спадщина була оформлена і вони займалися питанням поділу спадкового майна, житлового будинку, що вони успадкували. Вона була здивована, що покійний батько склав заповіт і не повідомив їх про це. Крім того, покійний батько [PERSON] мав інвалідність з дитинства і хворів на ваду слуху, він був глухонімим і в силу цієї вади не вмів ні писати, ні читати, тільки володів навичкою проставляти власний особистий підпис. Копія заповіту, що була надана в матеріали справи позивачкою є не чіткою і не читабельною, але на першій сторінці зазначено, що «Зміст ст.ст.1241, 1248, 1307 ЦК України мені роз`яснені» тобто роз`яснені заповідачу, людині, яка з дитинства глухоніма, коли без сурдоперекладача це зробити не можливо. На другій сторінці на посвідчу вальному напису, що зроблено секретарем Трипільської сільської ради Хапковою Вірою Іванівною зазначено, що «Цей заповіт посвідчено мною секретарем Трипільської сільської ради [PERSON] о 11 годині 40 хв. Заповіт написаний мною зі слів заповідача. Особу Заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт до підписання прочитала вголос. За хворого [PERSON] , заповіт підписано [PERSON] » і при цьому, не зазначено у зв`язку з чим заповідач не має можливості поставити власноручний підпис. В зв`язку з цим просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до Заповіту від 20 березня 2008 р., посвідчений секретарем Трипільської сільської ради Хапковою Вірою Іванівною. Відмовити в задоволенні позовних вимог у справі №372/4866/24. 20.12.2024 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшла заява про відвід судді. 24.12.2024 р. ухвалою суду в задоволенні заяви представника [PERSON] про відвід головуючого судді Зінченко О.М. від участі у розгляді цивільної справи №372/4866/24 відмовлено. 08.01.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідачів Українську міську раду та допитати в якості свідка старосту Трипільської громади [PERSON] 09.01.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшла заява про усунення недоліків у відзиві на позовну заяву. 15.01.2025 р. до суду від Української державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №13/2017 відкритої після померлого [PERSON] , 1937 р.н. 16.01.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №372/4866/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №372/241/25, від якого залежить вирішення справи №372/4866/24. 17.01.2025 р. ухвалою суду було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог по даній справі Українську міську раду Київської області. В задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. 21.01.2025 р. до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. на ухвалу Обухівського районного суду Київської області у справі №372/4866/24 від 17.01.2025 р. 19.02.2025 р. ухвалою Київського апеляційного суду апеляційна скарга представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. на ухвалу Обухівського районного суду Київської області у справі №372/4866/24 від 17.01.2025 р. було повернуто особі, яка її подала. 25.02.2025 р. ухвалою Київського апеляційного суду заяву представника [PERSON] адвоката Білецької Н.С. про повернення суми сплаченого судового збору задоволено. Повернуто [PERSON] судовий збір у розмірі 484,48 грн. 24.02.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло повторне клопотання про зупинення провадження у справі №372/4866/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №372/241/25. 26.06.2025 р. ухвалою суду було відмовлено в задоволення клопотання представника відповідача Білецької Н.С. про зупинення провадження по справі. 05.08.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позовна заява від імені [PERSON] подана особою, яка не має повноважень на ведення справи. 06.08.2025 р. ухвалою суду було відмовлено в задоволення клопотання представника відповідача Білецької Н.С. про зупинення провадження по справі. 07.08.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про виключення з числа доказів у цивільній справі №372/4866/24 Заповіту складеного [PERSON] , 1937 р.н., посвідчений 20.03.2008 р. секретарем Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області Хапковою В.І. поза межами сільської ради та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №98, як такий, що є неналежним. 19.08.2025 р. в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позові. Пояснив, що позивачка інвалід І групи. Про заповіт дізналася в липні 2024 р., дід заповів майно онуці позивачці по справі. 19.08.2025 р. в судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, позивачка є її донькою. Вона сестра відповідачки [PERSON] , тоді вирішили про заповіт не повідомляти, розділити все пополам. Про заповіт вона приховала від дітей. Доньці вона повідомила про це лише в липні 2024 р. Про заповіт їй стало відомо в 2022 р., коли забирали речі з будинку. 19.08.2025 р. в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала, підстави викладені у відзиві. Покійний батько сторін був глухонімим інвалідом дитинства, тому заповіт не міг скласти. Заповіт є нікчемним, оскільки в ньому вказано, що в слух прочитано, з його слів записано вірно. 19.08.2025 р. в судовому засіданні відповідач [PERSON] була допитана в якості свідка, позов не визнала. Пояснила, що до 2023 р. вона не знала, що є заповіт, сестра їй повідомила про це лише тоді коли вже оформили спадщину. Вона звернулася до [PERSON] яка була секретарем сільради, але та сказала, що це вже не важливо. Батько не міг скласти заповіт, бо був глухонімий, він не зміг би про це повідомити посадову особу сільської ради, він не вмів писати. Про заповіт їй нічого не було відомо. З батьком вони спілкувалися на міміці, на пальцях. Батько нічим не хворів, він до смерті був при розумі. 25.08.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про витребування доказів. 01.09.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про витребування доказів. 17.09.2025 р. в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її двоюрідною внучкою. [PERSON] був її двоюрідним братом. Він був глухонімий, все життя працював, підписувався у відомостях. Він частину слів вимовляв. Про заповіт їй нічого не відомо. Чому за нього в заповіті хтось підписався в 2008 р. Він помер в 2016 р. 17.09.2025 р. ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів та відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про привід свідка [PERSON] 17.09.2025 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі №372/4866/24. 18.09.2025 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Білецької Н.С. надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи тексту дебатів. 01.1.2025 р. в судовому засіданні в судових дебатах представник позивача [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що відповідачі не мали права прийняти спадщину. Є заповіт, який є чинним і дійсним, ніким не скасований. Особа, яка склала заповіт не була визнана недієздатним чи обмежено дієздатним. Заповіт від 20.03.2008 р. дійсний. Про стягнення судових витрат буде подано заяву до суду протягом 5 днів після винесення рішення суду. 01.10.2025 р. в судовому засіданні в судових дебатах відповідач [PERSON] визнала позов своєї доньки. 01.10.2025 р. в судовому засіданні в судових дебатах відповідач [PERSON] заперечувала проти позову. Треті особи [PERSON] та представник Української міської\~ради в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Української Державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в своєму клопотанні просив суд розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини на\~які вона\~посилається як\~на підставу\~своїх вимог\~і заперечень,\~тобто обов`язок\~доказування покладений\~на сторони. Вислухавши пояснення представника позивача Філоненка А.П., відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - адвоката Білецької Н.С., допитавши відповідача [PERSON] в якості свідка, та свідка [PERSON] , оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] є інвалідом 1 групи підгрупа Б, що підтверджується копіями посвідчення серії [NUMBER] від 20.07.2018 р. та довідки МСЕК від 18.06.2020 р. (а.с.11-12) З копії заповіту від 20.03.2008 р. вбачається, що [PERSON] на випадок його смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів своїм онукам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній. За хворого [PERSON] заповіт підписано [PERSON] . Даний заповіт було посвідчено секретарем Трипільської сільської ради Хапкової В.І. (а.с.13) [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2024 р. (а.с.15) Згідно свідоцтва про право власності від 19.09.2011 р. [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14 т.1) Державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В. було відкрито спадкову справу №13/2017 і 03.05.2019 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] який помер [INFO] на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] спадкоємець [PERSON] , та на 1/2 частку жилого будинку спадкоємиць [PERSON] реєстровий номер 624. (а.с.16 т.1) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 388861928 від. 30.07.2024 р. за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2932319532120 (а.с.18 т.1) Витягом з Державного реєстру речових прав 377713472 від 08.05.2024 р. підтверджується, що за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2932332232120. (а.с.20 т.1) \~ \~ \~ Витягом\~з Державного\~земельного кадастру\~про земельну\~ділянку НВ-6100589332023\~від 13.10.2023\~р.\~підтверджується,\~що за\~ [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0027, площею 0,1250 га, розташовану за адресою [ADDRESS] . (а.с.19 т.1) Крім того, як вбачається з позову за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0028, з невідомою площею, розташовану за адресою [ADDRESS] . Довідкою МСЕК №351765 від 29.05.2009 р. підтверджується, що [PERSON] був інвалідом з дитинства 2 групи по слуху (а.с.62 т.1) Копією довідки №1 КНП Обухівської районної ради «Обухівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Трипільська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» підтверджується що [PERSON] , 1937 р.н. с.Трипілля за період спостереження в Трипільській медичній амбулаторії був дійсно глухонімим від народження. (а.с.63 т.1) Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до статті 121 ЦК України 1. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), а частиною 1 ст.1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом статті 1223 ЦК України 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1233 ЦК України 1. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а ст.1234 ЦК України 1. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. 2. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та ст.1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20). Відповідно до ст.1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Згідно ст.1236 ЦК України 1. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. 2. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 3. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. 4. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України: майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно ст.380 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Ч.1 ст.381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Ст.1301 ЦК України встановлює, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 463/1540/14- ц,: «Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи Інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18), від 14.05.2018 у справі №296/10637/15-ц (провадження №61-2448св18) та від 23.09.2020 у справі №742/740/17 (провадження №61-23св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року справа № 385/321/20 (№ 61-9916сво21) містить таку правову позицію: «У Цивільному кодексі України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)». У цій же постанові Верховним судом сформульовано правову позицію щодо строків позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину: «Об`єднана палата наголошує на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті З ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)». Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, суд вважає, що видача відповідачкам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом порушило права позивачки [PERSON] , оскільки позивачці, не було надано можливості реалізувати її право на спадкування за заповітом. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року справа № 925/642/19 містить застереження, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 33 8/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Зокрема, такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12- 204гс19). Як вбачається з матеріалів справи заповіт [PERSON] посвідчений секретарем Трипільської сільської ради Хапковою В.І. та зареєстрований в реєстрі №98 20.03.2008 р. на теперішній час є чинним. В зв`язку\~з цим\~суд вважає,\~що доцільним\~є визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко Олександрою Владиславівною, 03.05.2019 р., за реєстровим №624, яке було видано [PERSON] . Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко Олександрою Владиславівною, 03.05.2019 р., за невідомим реєстровим номером, яке було видано [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0027, площею 0.1250 га, розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:060:0028, з невідомою площею, розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 2932332232120). Скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 2932319532120). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі BelletV. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов слід задовольнити. Враховуючи викладене\~та

Outcome: approved