Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, з обґрунтувань позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., завдану в результаті ухвалення незаконних, на його думку, судових рішень у справі № 459/1582/14-ц. На думку позивача, протиправні дії суддів Червоноградського міськрайонного суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які полягають, на думку позивача, у постановленні незаконних судових рішень у справі № 459/1582/14, порушили його право на доступ до правосуддя та конституційні права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України, у зв`язку з чим, на підставі статей 16, 22, 1166, 1167, 1176 ЦК України, він звернувся до суду з позовом про відшкодування за рахунок держави завданої йому матеріальної та моральної шкоди. 03.02.2025 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 20.02.2025 представником Міністерства юстиції України було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у даній справі позивач просить відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, яка, за його твердженням, спричинена порушенням його прав судами України, внаслідок постановлення незаконних ухвал по справі № 459/1582/14-ц, в результаті чого позивача, за його твердженням, було позбавлено доступу до правосуддя та порушено права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України. При цьому, Міністерство юстиції України, яке позивач визначає представником держави, не має права у будь-який спосіб впливати на суддю при відправленні ним правосуддя. Представник відповідача вказує, що до компетенції Мін`юсту не входять питання, пов`язані із організацією діяльності судової системи України, Міністерство не наділене повноваженнями здійснювати нагляд за діяльністю судді при відправленні ними правосуддя, оскільки це забороняється законом (стаття 126 Конституції України). Як висновок, Міністерство юстиції України не має повноважень та компетенції представляти інтереси держави в даній справі та в подібній категорії справ, що є окремою підставою для відмови в задоволені позову, пред`явленого до неналежного відповідача. Також, в даній справі відсутні обставини, які б давали підстави для висновку про допущення Міністерством юстиції (як відповідачем, якого позивач визначив у якості представника держави у спірних правовідносинах) протиправної бездіяльності стосовно позивача. Окрім цього, позивач стверджує, що шкода була спричинена судами України, а не відповідачем - Міністерством юстиції України, яке було визначено у якості представника держави у спірних правовідносинах. Позивач не доводить належними доказами протиправність (незаконність) поведінки Міністерства юстиції України по відношенню до позивача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та не надає доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України, не наводить конкретної норми закону, яку, на його переконання, порушив відповідач. Також, позивач не надав доказів неправомірності дій суддів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, не довів наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю суддів та наслідками, а також не зазначив, в чому саме полягає заподіяна майнова шкода, і не обґрунтував розмір такого відшкодування. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що, внаслідок прийняття судами судових рішень у справі № 459/1582/14, було порушено його немайнові права, зокрема відбулось приниження честі та гідності, порушення нормальних ділових та життєвих зв`язків. Відтак, представник відповідача вказує, що розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачем також не доведено. Таким чином, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 21.02.2025 позивачем було подано відповідь на відзив, в якій не погодився з позицією сторони відповідача. 17.03.2025 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, в матеріалах справи наявне клопотання у якому зазначено, що позивач підтримує свої позовні вимоги та проситьь розглядати позовну заяву за його відсутності. Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, з позовної заяви встановлено, що 23.11.2011 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-29587 св 11 було задоволено касаційну скаргу [PERSON] . Ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 28 лютого 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2011 року, було скасовано та передано до суду першої інстанції для вирішеня питання про відкриття провадженя у справі. 21.03.2014 року, на підставі норм ст.ст.8,40,55,56 Конституції України, до Апеляційного суду Львівської області позивачем було направлено позовну заяву до Сокальського районного суду про стягнення шкоди нанесеної протиправними діями суддею Сокальського районного суду . 28.03.2014 ухвалою Апеляційного суду Львівської області було визначено підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до Сокальського районного суду Львівської області та направити позовну заяву для вирішення питання про відкриття провадження по справі до Червоноградського міського суду Львівської області. 07.04.2014 ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області було відмовлено у відкритті провадження у справі №459/1582/14-ц. 02.07.2014 ухвалою Апеляційного суду Львівської області по справі №459/1582/14 було відхилено апеляційну скаргу [PERSON] та ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2014 року було залишено без змін. 19.11.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-30605св14 було відхилено касаційну скаргу [PERSON] . Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2014 року було залишено без змін. 28.03.2017 до Червоноградського міського суду Львівської області позивачем було направлено заяву про перегляд за ново виявленими обставинами ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2014 року по справі №459/1582/14-ц, для вирішення питання по суті. 06.11.2018 ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області по справі №459/1582/14-ц було відмовлено у прийняті даної заяви. 05.07.2019 постановою Львівського Апеляційного суду по справі №459/1582/14-ц апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення та ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2018 року було залишено без змін. 23.12.2021 постановою Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 6 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 5 липня 2019 року залишено без змін. Таким чином, позивач стверджує, що на даний час позов та заява про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не розглянуті. Відтак, на думку позивача, у відповідності до вимог ст.ст. 55,56,124,129 Конституції України, ст.ст. 16,22,1167,1176 Цивільного Кодексу, ст.ст. 3,4,11,15, ст.108, ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України, суддя Червоноградського міського суду Львівської області, колегія судів Апеляційного суду Львівської області, суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позбавили його доступу до правосуддя та порушили його права гарантовані ст. 8 Конституції України. Таким чином, позивач вважає, що йому нанесено матеріальну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн. Також, позивач вказує, що суддями Червоноградського міського суду Львівської області, колегією судів Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, завдано йому моральної шкоди, тому, що в короткі, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Позивач зазначає, що моральні страждання проявились, у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активної діяльності, продовження активного громадського життя та порушено стосунки з оточуючими людьми. Позивач вважає, що для відновлення попереднього стану є достатня сума моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 1 000 000,00 грн. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 5 ст. 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цихорганів. Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння. Також варто зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності євідповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. При цьому, позовна заява та додані матеріали не містять жодного рішення суду про визнання дій суддів або відповідачів протиправними або неправомірними, внаслідок чого могло б бути порушено право позивача. Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність всіх чотирьох елементів правопорушення, в тому числі і вини, а посилання позивача на необхідність застосування статей 1173, 1174 ЦК України, які не потребують доведення вини, є безпідставними та свідчать про непогодження з рішеннями суддів. Також, позивач заявляючи матеріальну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., жодним чином її необгрунтовує та не надає доказів, які свідчать про її завдання саме відповідачами. Відтак, доводи позивача про завдання матеріальної шкоди є безпідставними та не підтверджуються належними доказами. Щодо моральної шкоди, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, суд прийшов до висновку, що позивач, звертаючись до суду, повинен довести факт заподіяння шкоди та надати докази встановлення такого порушення, що спричинило шкоду останньому та причинно-наслідковий звязок. Тобто, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку та підтверджуватись відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили, або рішенням уповноважених посадових осіб органу державної влади, яке матиме преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Також, суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. З урахуванням наведеного умовою відшкодування фізичній особі за рахунок держави моральної шкоди, завданої внаслідок постановлення судом незаконного рішення є одночасна наявність декількох юридичних фактів:заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, рішення суду у визначеному законом порядку повинно бути визнане незаконним, у діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, повинен бути встановлений склад кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Крім того, відповідно до статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь- якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України,

Outcome: dismissed