Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просить суд визнати безвісно відсутньою свою матір [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання якої є: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] у 2022 році проживала за місцем реєстрації на тимчасово окупованій території, а саме в [ADDRESS] . Восени 2022 року [PERSON] проживала в АР Крим з сестрою заявниці, яка приховувала точну адресу перебування [PERSON] та не дозволяла її забрати на підконтрольну територію України. Заявник також зазначає, що з початку 2025 року [PERSON] перестала виходити на зв`язок та з цього часу місце її проживання чи перебування заявнику не відоме. 26 серпня 2025 року заявник звернулася до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою про розшук [PERSON] , однак вжиті заходи щодо її розшуку результату не дали та даний час відсутні будь-які відомості про її місце перебування. В зв`язку з чим заявник просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутньою, встановити опіку над її майном та призначити заявника опікуном над майном[PERSON] . Також, заявник зазначає, що визнання [PERSON] безвісно відсутньою необхідно їй для оформлення належного механізму отримання її пенсійних виплат та забезпечення збереження прав і майнових інтересів [PERSON] . В судовому засіданні, заявник [PERSON] викладені у заяві вимоги підтримала, посилаючись на вказані у ній обставини та просила суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даної заяви. Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі неможливості самостійно надати докази, учасник справи вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК). В своїй заяві [PERSON] вказує на те, що з початку 2025 року жодних відомостей від [PERSON] вона не має. Зв`язок з нею втрачено, а фактичне місце проживання [PERSON] їй невідоме. Однак, дана інформація не може слугувати на підтвердження безвісну відсутність особи, оскільки заявницею не надано суду доказів на підтвердження не проживання [PERSON] заадресою [ADDRESS] , і судом така інформація також не встановлена. На вимогу суду, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав відповідь, що [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2022 року по 22.09.2025 року не перетинала державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України. Також, Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції України на вимогу суду надало інформацію, що 26.08.2025 року Дарницьке УП ГУНП в м. Києві в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події зареєстровано матеріали ЄО №64742 від 26.08.2025, які були внесені до ЄДРР №12025100020003209 від 27.08.2025 порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 28 серпня 2025 року Дарницьким УП ГУНП в м. Києві в рамках кримінального провадження №12025100020003209 від 27 серпня 2025 року гр. [PERSON] оголошено в державний розшук за категорією «Особа зникла безвісті». Крім того, посилання [PERSON] на те, що у неї немає зв`язку з [PERSON] , не може слугувати підтвердженням безвісної відсутності особи, оскільки факт відсутності телефонного зв`язку не є обставиною, яка у відповідності до ст. 306 ЦПК України, може слугувати підставою для визнання особи безвісно відсутньою. Явку свідків, які б підтвердили безвісну відсутність особи, заявницею не заявлялось в судовому засіданні. Також, заявниця не зазначила контактів її близьких родичів, друзів, які б могли підтвердити, що існували факти, які загрожували смерті [PERSON] . Так, за нормами до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. З долученого до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що датою з якої [PERSON] не виходить на зв`язок , вказано січень 2025 року (а. с. 28, 69), в той час як за нормами ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, оскільки на час ухвалення судом рішення, не витік річний термін з зазначеної вище дати відсутності [PERSON] за місцем проживання, тобто з січня 2025 року, а також не надання заявником доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України про безпосередню відсутність [PERSON] за місцем проживання понад один рік, тому підстав для визнання її безвісно відсутньою судом не вбачається. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява в частині визнання особи [PERSON] , [INFO] безвістно відсутньою не підлягає задоволенню. Оскільки вимоги позивача про заявника про встановлення опіки над майном [PERSON] , призначення опікуна над майном [PERSON] є похідними від вимоги про визнання особи [PERSON] , [INFO] безвістно відсутньою, в задоволенні якої судом відмовлено, тому не підлягають задоволенню і похідні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed