Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2024 року АТ «Таскомбанк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» №002/8970854-SP від 22 грудня 2020 року, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію AT «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку та Лендинговій сторінці та беззастережно приєднався до умов Договору. Строк дії Кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо Банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення Клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та/або про закриття Поточного рахунку.15 травня 2024 року між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф , у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «Таскомбанк» суму фінансування, a AT «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року Реєстру Прав Вимог , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідачки в сумі 26202, 56 грн., з яких: 9999, 19 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 16203, 37 грн. - загальна заборгованість по відсоткам. Позивачем зазначено, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у загальному розмірі 26202, 56 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу у його відсутності. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Згідно з вимогами ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 21 грудня 2020 року [PERSON] підписала заяву-анкету №7882 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank., в якій просила відкрити поточний рахунок у гривні та встановити ліміт кредитування. Відповідно до п. 3 Заяви-анкети вона разом з Публічною пропозицією (офертою) АТ «Таскомбанк» на укладення договору складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Згідно з п. 5 Заяви-анкети відповідач підтвердив, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення, що ініційоване ним у мобільному додатку, буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням його власноручного підпису на документи, складені на паперових носіях. Відповідно до п. 8 Заяви-анкети відповідач підтвердила, що ця Заява-анкета є, також, заявою на відкриття рахунку та карткою із зразком його підпису. Відповідно до п. 16 Заяви-анкети відповідачка підтвердила отримання нею платіжної карти. 15 травня 2024 року між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф , у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «Таскомбанк» суму фінансування, a AT «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року Реєстру Прав Вимог , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідачки в сумі 26202, 56 грн. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час укладення спірного кредитного договору, далі - Закон) як спеціальний закон визначав загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1 ст. 16 Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з\~п.п.\~19.1,\~19.2\~ст.\~19\~Закону порядок\~і строки\~зберігання,\~а також\~процедура знищення\~електронних документів,\~що застосовуються\~при проведенні\~переказу,\~встановлюються Національним\~банком України.\~Строки зберігання\~цих документів\~мають бути\~не меншими,\~ніж строки,\~встановлені для\~паперових документів\~аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Згідно з\~п.\~22.1\~ст.\~22\~Закону ініціювання\~переказу здійснюється\~за такими\~видами розрахункових\~документів: 1)\~платіжне доручення; 2)\~платіжна вимога-доручення; 3)\~розрахунковий чек; 4)\~платіжна вимога; 5)\~меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Звернувшись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» доводило, що набуло на підставі договору факторингу право вимоги за кредитним договором, укладеним шляхом підписання 22 грудня 2020 року Заяви-анкети між АТ «Таскомбанк», як первісним кредитором (кредитодавцем), та [PERSON] , як боржником (позичальником), за умовами якого відповідачка отримала кредит (у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок), однак його (кредит) своєчасно не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Суд констатує, що Заява-анкета, окрім анкетних даних відповідачки, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру кредиту, процентів та інших платежів. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен був довести обставину надання відповідачці кредиту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). На підтвердження заявлених підстав позову, в тому числі, вочевидь, і обставин надання (видачі) кредиту, позивач надав Заяву-анкету №7882 від 21 грудня 2020 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, договір факторингу від 15 травня 2024 року з актом прийому-передачі реєстру прав вимоги від 15 травня 2024 року та витягом з реєстру прав вимог від 15 травня 2025 року. За результатами дослідження та аналізу цих доказів суд зазначає наступне. Щодо кредитного договору, то договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.16.2021 у справі №686/19271/19). Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21). Суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують виконання зобов`язання первісного кредитора щодо надання позичальнику кредиту, зокрема відкриття поточного рахунку, видачі йому кредитної картки, встановлення кредитного ліміту, використання коштів за рахунок кредитного ліміту тощо. Відтак, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відповідно за похідними нарахуваннями, зокрема процентами за користування кредитом відсутні. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed