Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 06.05.2025 року звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті вітчима [PERSON] , померлого [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 12.11.1993 року, матір позивача [PERSON] та вітчим позивача [PERSON] , приватизували та отримали у власність квартиру [ADDRESS] . Її матір [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 29 червня 1984 року. [PERSON] є її вітчимом, однак у позивача з [PERSON] склалися самі гарні взаємовідносини, притаманні між донькою та батько. На протязі більше ніж 40 років, вони допомагали один одному матеріально, їздити на відпочинок, допомагали робити ремонти в квартирах, допомагали купувати речі необхідні для нормального проживання. [PERSON] відносився до доньки позивачки як до онуки. Разом з матір`ю та вітчимом позивачка сумісно проживала до грудня 1985 року, коли разом з чоловіком придбали квартиру за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В 2022 році позивачка переїхала проживати до матері та вітчима в квартиру [ADDRESS] , оскільки останні були похилого віку хронічно хворіли, а тому потребували допомоги. [INFO] , в віці 85 років, померла матір позивачки [PERSON] , за життя вона заповіт не складала. В похованні матері участь приймала лише вона. Після смерті матері, вона залишилися проживати в квартирі матері та вітчима. Проживаючи з вітчимом вона його доглядала. Вітчим, [PERSON] , помер [INFO] , через півтора місяці після смерті матері. Похованням матері та вітчима займалася лише вона. Для отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до нотаріуса, однак нотаріус відмовив видати такі свідоцтва, оскільки вона на 1 день пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті матері, а з вітчимом у неї відсутній факт родинних стосунків. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.07.2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач по справі [PERSON] та її представник адвокат Примаков К.О. просять суд задовольнити позов у повному обсязі за обставин зазначених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Подав заяву про розгляд справи без їх участі. Згідно ч. 8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, заслухавши позивача та свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо показали, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , а [PERSON] є вітчимом позивачки. [PERSON] та [PERSON] в шлюбі перебували 40 років. За 40 років між [PERSON] та вітчимом [PERSON] весь час були гарні взаємовідносини, вони піклувалися та допомагали один одному. [PERSON] називав [PERSON] донькою. У зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] були похилого віку, хворіли хронічними захворюваннями, то [PERSON] в 2022 році переїхала до них проживати. Проживаючи разом з [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] доглядала їх, по саму смерть та поховала їх обох. Судом також встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , зазначена обставина підтверджується: 21 лютого народилася [PERSON] , в свідоцтві про народження [NUMBER] видане 16.03.1964 року Інгулецьким відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №268, матір`ю зазначена [PERSON] . 30 квітня 1982 року [PERSON] , уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 30.04.1982 року Інгулецьким відділом РАЦС м. Кривого Рогу) [PERSON] 29 червня 1984 року уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить Витяг з державного реєстру актів цивільного стану, копія якого мається в матеріалах цивільної справи. За таких підстав [PERSON] є вітчимом [PERSON] . Зі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.11.1993 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , на підставі рішення виконкому № С- 6497 від 13.10.1993 року отримали у власність квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки дана квартира була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття нами права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток майна передбачає їх рівність. Отже, кожному з вищевказаних власників квартири належало б по 1/2 й частині у разі виділу часток. \~ \~ \~ \~В п.12 Постанови №7 ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазанчено: За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК ( 435-15 ) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до Акту, посвідченого посадовими особами КЖП та підписані сусідами, [PERSON] на початку 2023 року, проживала за адресою [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] , доглядала їх, оскільки останні в силу свого похилого віку та хвороб потребували сторонньої допомоги. \~ \~ \~ \~ [INFO] , в віці 85 років, померла [PERSON] , за життя вона заповіт не складала. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1223 ЦК України, 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя заповіт не складала, то спадщина приймається за законом. У відповідності\~до ч.1\~ст.1261\~ЦК України,\~ У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцями першої черги за законом були: [PERSON] , як донька спадкодавця; [PERSON] , як чоловік спадкодавця, інші спадкоємці першої черги відсутні. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняли [PERSON] , та [PERSON] , оскільки сумісно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] . За життя він заповіт не складав, а отже спадщина приймається за законом. Згідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В п.21 Постанови №7 від 30.05.2007 року Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Верховний суд в своїх Постановах також зазначав, що не обов`язковою умовою, що члени сім`ї повинні проживати разом, повинно бути що вони мали взаємні права та обов`язки притаманні членам сім`ї, з урахуванням положень ст. 270 СК України. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи доведено, що [PERSON] 40 років був вітчимом позивачки [PERSON] , вони мали взаємні права та обов`язки зокрема вітчим падчерка. \~ \~ \~ \~За таких підстав, суд вважає за доведеним, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом, у відповідності до ст. 1264 ЦК України. \~ \~ \~ \~Судом витребувані спадкові справи, які були відкриті після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . \~ \~ \~ \~Зі спадкових справ вбачається, що лише [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та вітчима [PERSON] .. Інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини не подавали. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи також є Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки: -[PERSON] на 3-ри дні пропустила 6-ти місячний строк подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -Не встановлений факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідності до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець, який сумісно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно до п 3.22 Наказу МЮ\~України №296/5\~ «Про\~затвердження Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України» вказано:\~ У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. \~ \~ \~ \~Таким чином нотаріус безпосередньо пов`язує сумісне проживання спадкоємця зі спадкодавцем реєстрацією за одною адресою. [PERSON] на час смерті спадкоємців була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавці були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, при розгляді аналогічної справи зазначає: Відповідно до\~статті 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої\~статті 1268 ЦК\~України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно\~статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до\~статті 1221 ЦК України\~ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої\~статті 1268 ЦК\~України\~підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Таким чином фактично законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах. Аналогічна позиція зазначена і в Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в\~\~Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не\~\~проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Суд вважає, доведеним, що [PERSON] сумісно проживала зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] по час відкриття спадщини, а отже вона вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) та у справі № 592/7860/17 (провадження № 61-43757св18), за таких обставин, належним способом захисту у такому випадку є звернення спадкоємців про визнання права на спадщину. В той же час, позивач не позбавлений права звернутись за захистом свого порушеного право у спосіб, передбачений ч.2 ст.\~1223\~ЦК України . Крім того, факти постійного не проживання відповідача за місцем відкриття спадщини та визнання його таким, що не прийняв спадщину, в тому числі і щодо\~\~постійного не проживання відповідача із спадкодавцем на день смерті останнього, підлягають встановленню при розгляді позовних вимог про визнання за ним права власності на спадщину. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Постанова від 21 жовтня 2020 року, справа № 592/7860/17, провадження № 61-43757св18), зазначає, що вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. \~ \~ \~ \~Отже матеріалами справи та показами свідків підтверджується факт сумісного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцями матір`ю [PERSON] , померлої [INFO] , та вітчимом [PERSON] , померлий [INFO] , на час відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи також доведено, що [PERSON] не тільки проживала зі спадкодавцем [PERSON] , вони також були пов`язані спільним побутом, мали права та обов`язки зокрема як між вітчимом та падчеркою на протязі 40 років. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved