Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває справа № 646/1392/25 за вищевказаним позовом. Так, представник ТОВ «ФК «Ейс» за довіреністю Тараненко А. І. у позові до [PERSON] просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 573340303 від 15 липня 2023 року у розмірі 60298,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 липня 2023 року [PERSON] уклала з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 573340303, не надавала своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Право вимоги за кредитним договором № 573340303 від 15 липня 2023 року перейшла від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а у подальшому - від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» згідно умов відповідних договорів факторингу, укладених між цими товариствами. Заочним рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 25 червня 2025 року задоволено позов ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 573340303 від 15 липня 2023 року у розмірі 60298,27 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 22 липня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі № 646/1392/25. Вимоги обґрунтовані тим, що заявник про існування рішення у цій справі дізнався з застосунку «Дія». Взяти участь у судових засіданнях не мав можливості, оскільки не був повідомлений про розгляду справи, у зв`язку з чим був позбавлений реалізувати свої права як відповідача у справі, що є підставою для перегляду заочного рішення. Щодо заявлених вимог [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення зазначила, що витяги з реєстру прав вимоги не містять усіх необхідних даних для встановлення обсягу і змісту переданих прав, відсутні підписи та печатки сторін договору факторингу, відсутні докази оплати за договорами факторингу, що унеможливлює підтвердження відступлення прав вимоги за кредитними договорами у зазначеній позивачем сумі. Відповідач зазначила, що грошові зобов`язання за договором № 573340303 від 15 липня 2023 року виникли після переуступки боргу згідно договору факторингу між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28.11.2018, а відтак права кредитора за цим договором і не могли відступатися, і наступні відступлення вимог не мають юридичного значення. Крім цього, [PERSON] зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, оскільки наявні у матеріалах справи договори у вигляді паперової копії не можуть вважатися електронними документами, а відповідач не укладала договір позики, який долучив представник позивача, жоден доказ не підтверджує, що вона погодила кожну сторінку з наданого договору або цей договір в цілому. Як зазначила відповідач, наведені факти свідчать про неукладеність кредитного договору 13.07.2023 № 573340303 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Крім цього, у заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] зазначила про відсутність доказів перерахування коштів (тіла кредиту), відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів. Також викладені заперечення щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 12 серпня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі № 646/1392/25. Скасовано заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 25 червня 2025 року у справі № 646/1392/25 за позовною заявою ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу № 646/1392/25 до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання та учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. У прохальній частині позову представник позивача зазначає, що у разі неявки представника позивача у судове засідання, просимо провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримуємо в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечуємо. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки відповідач суду не повідомив. Відзиву на позов суду не надано. Будь-яких інших клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надходило. Суд зазначає, що [PERSON] обізнана про існування у провадженні Салтівського районного суду міста Харкова цієї справи, зокрема, цей факт підтверджується зверненням останньої до суду з заявою про перегляд заочного рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії». Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Зважаючи на те, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, а також, що судом вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, повторної неявки відповідача, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити повторне заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 15.07.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 573340303 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 12100 грн, з видачою першого траншу за договором у сумі 12100 грн одразу після укладення договору. Так, відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідачка заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідачка підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV9DH25. Відповідно до п. 2.1 Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в розмірі 12100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». За користування кредитом відповідач зобов`язалася сплачувати «Манівео швидка фінансова допомога» проценти за користування кредитом. Договір містить усі необхідні істотні умови. 15.07.2023 [PERSON] ознайомився з паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт». Умови укладеного між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і відповідач проти них не заперечував. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти на банківську картку випущену на ім`я [PERSON] в розмірі 12100,00 грн., що підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією. Зокрема, АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь, згідно якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] , який також знаходиться в анкетних даних останньої. Згідно наданої банком виписки по рахунку № [NUMBER] , [PERSON] 15.07.2023 зараховано переказ на картку у розмірі 12100,00 грн. Крім цього, факт перерахування грошових коштів підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № a40dbf57-1a66-4c06-8502-1f56ccc5720a від 15.07.2023, призначення платежу «Переказ коштів згідно договору № 573340303 від 15.07.2023, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Додатковими угодами № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2019 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 грудня 2023 року, укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», викладено договір у новій редакції, а також продовжено строк дії договору відповідно до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2024 року. Отже, строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був неодноразово продовжений, та договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] від 15 липня 2023 року був укладений в межах строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 254 від 17.10.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 573340303 від 15.07.2023. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 573340303 від 15.07.2023 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 17.10.2023 відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 175, та договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент переходу права вимоги був чинним. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, за умовами якого ТОВ ««Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії указаного договору - до 31.12.2024 включно. З витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 слідує, що до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 573340303 від 15.07.2023. 26.12.2024 між ТОВ «ФК «ЕЙС» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу № 0711/24/Е, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє - відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Згідно витягу з реєстру боржників від 07.11.2024 до договору факторингу № 26/12/Е ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 573340303 від 15.07.2023. Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 573340303 від 15.07.2023 становить 60298,27 грн. підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунками заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступи до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Отже, договір № 573340303 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення Договору і волевиявлення учасників Договору було вільним. При цьому, умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Суд звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги, та не пов`язано перехід з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, а тому до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги за кредитним договором від 15.07.2023 № 573340303, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Надані договори відступлення прав вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 573340303 до позивача у справі. Доводи відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішенні, спростовані матеріалами справи. Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачеві за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved