Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить поновити строк позовної давності для подання даного позову, стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №356312 від 12 жовтня 2018 року в розмірі 21018,47 грн, з яких: 16060,00 грн сума боргу, 3511,75 грн сума інфляційних втрат, 1446,72 грн сума 3% річних, а також понесені судові витрати (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 12.10.2018р. між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. За умовами даного договору товариство перерахувало відповідачу на його рахунок грошові кошти в сумі 7000,00 грн, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка становить 16060,00 грн, з яких: 400,00 грн борг по тілу кредиту, 720,00 грн борг по процентах, 11340,00 грн борг по пенях і штрафах. У подальшому за договором факторингу №1 від 12.04.2018р. ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке 25.07.2024р. перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», як новому кредитору, право грошової вимоги до ряду боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором №356312 від 12.10.2018р. Внаслідок прострочення позичальником зазначеного грошового зобов`язання ТОВ «ВІН ФІНАНС» у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України додатково нарахувало йому 3511,75 грн інфляційних втрат та 1446,72 грн у якості 3% річних, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості відповідача становить 21018,47 грн. Тому вищевказану кредитну заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а об`єктивними причинами для поновлення строку позовної давності зазначає дію карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення на території України воєнного стану. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 28 серпня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.4, 5 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі за наявними матеріалами і доказами, а приписи ст.19, 274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 28 серпня 2025 року з огляду на відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та роботи було надіслано шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), а також додатково за вказаним у кредитному договорі місцем його проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] було укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №356312. За умовами даного кредитного договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт повинен повернути кредит та сплатити проценти за його користування (п.1.1); сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом 1,71% від суми кредиту за кожний день користування ним (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після надання кредиту (п.1.2); сукупна вартість кредиту складає 117,10% від суми кредиту (у процентному виразі) або 4684,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування кредитом 17,10% від суми кредиту (у процентному виразі) або 684,00 грн (у грошовому виразі) (п.1.3); строк дії договору 10 днів, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань, кредит надається строком на 10 днів (п.1.4); кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський карткових рахунок клієнта (п.1.5); клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом за умов, визначених п.1.6 договору; невід`ємною частиною цього договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті www.creditplus.ua (п.1.7); повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.3.1); у разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування ним, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту (п.3.5); у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення; строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів (п.4.4.1), на четвертий день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн (п.4.4.2), на тридцятий день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн (п.4.4.3), на дев`яностий день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п.4.4.4). Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразового ідентифікатора-пароля позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Авентус Україна» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується довідкою про ідентифікацію клієнта [PERSON] , довідкою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 22.05.2025р. про переказ за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 12.10.2018р. коштів у сумі 4000,00 грн на банківську картку позичальника. Натомість [PERSON] кредит та відсотки за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не сплатила, здійснивши лише часткові платежі по процентах у сумі 684,00 грн, чим порушила свої договірні зобов`язання, у зв`язку з чим їй було нараховано штрафні санкції. Згідно наданого ТОВ «Авентус Україна» розрахунку (картка обліку договору) заборгованість [PERSON] за кредитним договором №356312 від 12.10.2018р. станом на 30.01.2019р. складала 16060,00 грн, з яких: 4000,00 грн борг за тілом кредиту, 720,00 грн борг за процентами, 900,00 грн борг за штрафами, 10440,00 грн борг за пенею, що відповідачем не спростовано, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. 12 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (Фактор) і ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) було укладено договір факторингу №1, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор повинен їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1); право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1). 30 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» було укладено додаткову угоду №11 до вказаного договору факторингу, в якій сторони погодили внести зміни до п.3.1.1., 3.1.2 щодо фінансування, всі інші положення договору залишаються без змін. У підписаному ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» реєстрі прав вимог №12 від 30.01.2019р. під №1233 містяться відомості про відступ клієнтом фактору права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №356312 від 12.10.2018р., а саме: борг по тілу кредиту 4000,00 грн, борг по відсотках 720,00 грн, штрафні санкції розраховуються згідно діючого кредитного договору, загальна заборгованість 4720,00 грн. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується протоколом загальних зборів учасників №1706 від 25.07.2024р., наказом №55-к від 25.07.2024р., витягом з ЄДРПОУ. Суд констатує про правомірність нарахування ТОВ «Авентус Україна» [PERSON] відсотків за користування кредитом саме у межах погодженого сторонами строку дії договору в 10 днів, який у відповідності до п.1.6 договору (згідно розрахунку позичальником 22.10.2018р. сплачено 684,00 грн процентів) було пролонговано на такий же термін (загалом 20 днів) зі сплатою процентів згідно п.3.5 договору, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Водночас суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача такої складової кредитної заборгованості як пеня в розмірі 10440,00 грн. Так, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» за порушення кредитного зобов`язання нарахувало [PERSON] штраф у сумі 900,00 грн та пеню в сумі 10440,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже,\~стягнення одночасно\~штрафу та\~пені,\~нарахованих за\~порушення строків\~сплати по\~кредиту,\~не відповідає\~вимогам закону\~та є\~подвійним стягненням,\~а тому\~вимога позивача\~про стягнення\~з відповідача\~такої складової\~кредитної заборгованості\~як пеня\~в розмірі\~10440,00\~грн не\~підлягає задоволенню.\~Одночасно суд\~зауважує,\~що вданому випадку пеня перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача кредитних послуг та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Прикметно, що зазначені штрафні санкції були нараховані кредитодавцем позичальнику в період з 05.11.2018р. по 30.01.2019р., у зв`язку з чим на них не поширюється дія п.15, 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім того, суд констатує, що на момент укладення між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору факторингу №1 від 12.04.2018р. ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» і боржником [PERSON] , адже не було укладено кредитного договору №356312 від 12.10.2018р. Тобто, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» по договору факторингу №1 від 12.04.2018р. Наведене узгоджується й з п.1.4 договору факторингу №1 від 12.04.2018р., згідно якого борг означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили, тобто станом на 12.04.2018р., коли ще не існувало кредитних зобов`язань між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] . Додаткова угода\~№11\~від 30.01.2019р.\~до договору\~факторингу №1\~від 12.04.2018р.\~хоча й\~була укладена\~між ТОВ\~«Авентус Україна»\~і ТОВ\~«ФК «Довіра\~та Гарантія»\~після кредитного\~договору №356312\~від 12.10.2018р.,\~проте обсяг\~прав та\~обов`язків сторін\~за вказаним\~договором факторингу\~від 12.04.2018р.\~не змінений,\~по своїй\~суті додаткова\~угода не\~є новим\~договором факторингу,\~що жодним\~чином не\~свідчить про\~перехід до\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» від\~первісного кредитора\~ТОВ «Авентус\~Україна» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №356312 від 12.10.2018р. За приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Велика Палата Верховного Суду у п.138-139 постанови від 15.09.2022р. у справі №910/12525/20 вказала, що положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №914/868/17, від 18.10.2018р. у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021р. у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Оскільки у вищенаведеному суд установив відсутність у ТОВ «ВІН ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] за укладеним нею з ТОВ «Авентус Україна» кредитним договором №356312 від 12.10.2018р., то безпідставними є й вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсаційних нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України (інфляційних втрат та 3% річних). Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності для звернення з даним позовом, то суд висновлює таке. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так,\~згідно з\~п.1\~ч.2\~ст.258\~ЦК України\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст.261 ЦК України). За змістом\~положень ст.267\~ЦК України\~особа,\~яка виконала\~зобов`язання\~після спливу\~позовної давності,\~не має\~права вимагати\~повернення виконаного,\~навіть якщо\~вона у\~момент виконання\~не знала\~про сплив\~позовної давності\~(ч.1). Заява\~про захист\~цивільного права\~або інтересу\~має бути\~прийнята судом\~до розгляду\~незалежно від\~спливу позовної\~давності (ч.2). Позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення (ч.3). Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові\~(ч.4). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5). Разом з тим, згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України також передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Карантинні заходи, пов`язані із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяли в Україні в період з 12 березня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р.) по 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р.). Запроваджений у державі воєнний стан триває донині. Як вищевстановлено судом, в укладеному між сторонами кредитному договорі з урахуванням його пролонгації згідно п.1.6 останнім днем строку виконання позичальником зобов`язання є 01.11.2018р. У зв`язку з цим, перебіг позовної давності розпочався з 02.11.2018р. і закінчується: для сплати тіла кредиту і процентів за його користування 02.11.2021р., для штрафу, пені 02.11.2019р. Відтак, загальна позовна давність за кредитним договором настала вже під час дії запровадженого Урядом карантину, тоді як даний позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» подано 21.08.2025р., що свідчить про звернення товариства до суду з вимогами про стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування у межах строків позовної давності. Водночас спеціальна позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій спливла до настання подій, визначених у п.12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, і позивачем на наведено поважних причин із наданням підтверджуючих доказів поважності причин пропуску вказаного строку. Тому, зважаючи на викладене, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку позовної давності на звернення до суду за захистом свого права (інтересу) слід відмовити. Таким чином,\~враховуючи вищевказані\~обставини справи,\~даний позов\~ТОВ «ВІН\~ФІНАНС» до\~ [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в\~задоволенні позовних\~вимог ТОВ\~«ВІН ФІНАНС» суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені товариством у справі судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed