Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №486 від 05.07.2012 «Про зміну договорів найму житлових приміщень з переоформленням особових рахунків» на користь його матері прийнято рішення та змінено договір найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , разом із її сім`єю, яка складається з 3-ох осіб. Зміна договору найму відбулась у зв`язку із смертю основного квартиронаймача, його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, [INFO] померла його мати [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова. У вказаній квартирі зареєстровані він та його рідна сестра [PERSON] , яка в даній квартирі не проживає з 2017 року, жодних її речей у квартирі не має, квартирою не цікавиться, в утриманні житла участі не приймає, комунальних послуг не оплачує, фактичне місце проживання останньої невідоме. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням\~(викликом)\~сторін у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце, дату та час розгляд справи належним чином. Подав на адресу суду заяву, у якій позов підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка [PERSON] у судові засідання не з`явилася, повідомлялася про місце, дату та час розгляд справи належним чином, причини неявки не повідомила, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно з Розпорядженням №486 від 05.07.2012 «Про зміну договорів найму житлових приміщень з переоформленням особових рахунків» змінено договір найму житлового приміщення з переоформленням особового рахунку у відповідних ЛКП району [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат жилою площею 44,0 кв.м. та кухні площею 5,5 кв.м з комунальними вигодами (ЛКП «Сигнівка»). Сім`я 3 особи (вона, 1956 р.н., дочка [PERSON] , 1993 р.н., син [PERSON] , 1978 р.н.). Зареєстрована в даній квартирі з 1973 року. Договір найму на дану квартиру змінюється у зв`язку з тим, що основний квартиронаймач [PERSON] , мати, померла [INFO] /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2013, [PERSON] померла [INFO] /а.с.11/. Згідно з довідкою №1191 від 12.06.2025, виданою ЛКП «Сигнівка», у квартирі, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживають 2 особи: мешканець [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] , [INFO] /а.с.12/. Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до статті 65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. За змістом статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 759/21930/21 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц (провадження № 61-15204св20), від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19 (провадження № 61-23066св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17 (провадження № 61-10243св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18 (провадження № 61-10094св20). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). Факт, що відповідачка не проживає у спірній квартирі понад шість місяців стверджується актами, складеним комісією ЛКП «Сигнівка» від 20.02.2025, 15.04.2025 та від 11.06.2025, згідно з якими [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає більше 8 років. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідачка [PERSON] з 2017 року, тобто більше 8 років не користуються спірним житлом без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким їм ніхто і ніколи не чинив. Відтак, з аналізу наявних матеріалів справи слідує, що відповідачка не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, не надала суду відповідних доказів того, що позивач або інші особи, що проживають в даній квартирі чинили їй перешкоди в користуванні спірним житлом, та докази того, що вона цікавиться спірним житлом та несе витрати з утримання квартири за себе, а тому відповідачку, слід визнати такою, що втратила право користування житлом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved