Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька позивача, спадщину фактично прийняла дружина, мати позивача, [PERSON] , але не оформила спадкових прав, не отримала свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач за заповітом, за життя спадкодавцем було складено два заповіти, в яких житловий будинок із земельною ділянкою, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповідала [PERSON] . Спадщину позивач прийняв своєчасно за заповітом у встановлений законом строк, але враховуючі, що примірник свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім`я спадкодавця втрачено, наявний тільки другий примірник в архівній справі КП «БТІ», позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Зубкової А.О., від 08.08.2025 року, тому вимушений звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок літ.А-1 загальна площа - 54.0 кв.м., житлова площа - 31.2 кв.м., літня кухня літ. Б, сарай літ.В, гараж літ.Г, саж літ.Д, льох літ.Е, сарай літ.Ж, колодязь №1. Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Бондаренко Д.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1761906 від 15 серпня 2025 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача, Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Макарова Г.М., яка діє на підставі довіреності від 13 грудня 2024 року, до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 лютого 1993 року. [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на домогосподарство, виданого виконавчим комітетом Слов`янської районної ради народних депутатів Донецької області 22 грудня 1988 року, зареєстрованого в КП «БТІ» 22 грудня 1988 року, номер запису 53/1, належало право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №04-01/1676, виданою Відділом зберігання інвентаризаційних справ Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області 04 липня 2025 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 12 липня 2025 року, 19 квітня 1954 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №5. Факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON] підтверджується довідкою Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області №3109/10-03-01/2025 від 30 липня 2025 року про те, що спадкодавець мешкав у [ADDRESS] з 1954 року по день смерті, що свідчить про те, що спадкоємець була постійно прописана в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця та безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом з ним. Відповідно до повідомлення завідуючої Другої слов`янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 05 серпня 2025 року, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась, заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини не подавались. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набуття чинності Цивільним Кодексом України, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину після [PERSON] , оскільки була зареєстрована за однією адресою, за якою вони спільно мешкали, проте належним чином не оформила свої спадкові права. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 лютого 2014 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 11 лютого 2013 року, посвідчений секретарем Рай-Олександрівської сільської ради Слов`янського району Донецької області Білоусовою Г.І., за яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та приватизованою земельною ділянкою, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини На підставі ст.1223 ЦК України спадкоємцем за заповітом після [PERSON] є її син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 липня 2025 року). Після смерті своєї матері [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав, звернувся до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О., проте 08 серпня 2025 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , чоловіку, який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з тим, що ним не подано відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно з п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». У встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки нотаріусу не надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] , яка за життя спадщину прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проте, за життя не оформила своїх спадкових прав та не зареєструвала право власності на спірний будинок. Після її смерті спадщину прийняв її син, [PERSON] , однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved