Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що за судовим наказом Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2019 року з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Однак, на даний час їх син постійно проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. За таких обставин позивач вважає, що на даний момент відсутні підстави для стягнення з нього аліментів і просить припинити їх стягнення за вказаним вище судовим наказом, а стягнути їх з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Наступного дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 14 липня 2025 року отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками. У встановлений судом строк подала до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що позивачем не доведено, що їх дитина проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач до суду подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що надані ним письмові докази дають підстави стверджувати, що їх неповнолітній син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому просить позов задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що за судовим\~наказом Глухівського\~міськрайонного суду\~Сумської області\~від 22\~серпня 2019\~року з\~позивача на\~користь відповідача\~були стягнуті\~аліменти на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У відповідності до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому, обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Натомість, в матеріалах справи відсутні дані, які б доказували, що на даний момент дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, а також що змінився матеріальний, сімейний стан позивача чи відповідача. А єдиною підставою, якою позивач мотивує свій позов, є копія ухвали про залишення без розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Глухівської міської ради Сумської області, про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю. Однак, дана ухвала винесена у зв`язку із неодноразовою неявкою позивача у судове засідання, що жодним чином не підтверджує факт проживання дитини з позивачем та перебування її на його утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed