Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 2250 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ складає 93\~533,63 грн., 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 7044,77 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 31.03.2022 року вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , під час шлюбу вони придбали автомобіль Audi A4, д.н.з. [NUMBER] , червоного кольору, вартістю 5000 доларів США. Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за нею. Так на початку грудня 2022 року вони вирішили розірвати шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] зазначив, що позивач повинна була сплатити в рахунок частки вартості автомобіля грошові кошти в розмірі 2250 доларів США. На вказану умови позивач погодилась, та у зв`язку із неможливістю отримання грошових коштів [PERSON] , на його вимогу, передала вказані кошти його брату - відповідачу по справі [PERSON] 07.12.2022 року вона передала [PERSON] кошти в розмірі 2250 доларів США, а відповідач в свою чергу написав відповідну розписку. Окрім того вказала, що під час розгляду цивільної справи № 638/807/23, відповідач [PERSON] підтвердив, що отримав від позивача кошти в розмірі 2250 доларів США, однак брату - [PERSON] , їх не передав. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2250 доларів США, що складає за офіційним курсом НБУ складає 93\~533,63 грн., 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 7044,77 грн. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 13.05.2025 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання \~не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини\~своєї не явки суду не повідомив та відзив до суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~ Стаття 16 ЦК України\~\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно розписки від 07.12.2022 року [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] отримав від [PERSON] , [INFO] , документ номер [NUMBER] грошові кошти в сумі 2250 доларів США для [PERSON] за автомобіль Audi A4, 1.8 Т, д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.09.2024 року (справа № 638/807/23, провадження № 2/638/949/24) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя автомобіль марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 159\~801,15 грн. Розділено спільне майно подружжя в ідеальних частках наступним чином: визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] в\~ідеальних частках\~по 1/2\~кожному на\~автомобіль марки\~AUDI,\~модель А4,\~2004\~року випуску,\~червоного кольору,\~VIN-код\~ [NUMBER] ,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~без його\~реального поділу,\~вартістю якого\~159\~801,15\~грн.\~Відповідно до\~відмітки суду\~вказане рішення\~набрало законної\~сили 12.09.2024\~року. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що такий вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічний правовий висновок щодо застосування ст.1212 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Судом встановлено, що будь-яких договірних правовідносин, які б зумовлювали передачу позивачем відповідних коштів відповідачу, не убачається, а тому отримані відповідачем кошти в розмірі\~2250\~доларів США підлягають поверненню позивачеві. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з приписами статті 533 ЦК України валютою виконання грошового зобов`язання є гривня, проте якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, а саме 09.05.2025 року відповідач не повернув позивачу отримані ним за розпискою грошові кошти у розмірі 2250 доларів США. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 7044,77 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі\~статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`зання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. Крім того, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 536 та частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України зазначила, що термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.10.2024-19.02.2025 (тобто в межах заявлених у позовні заяві вимог) в розмірі 24,41 доларів США (2250 доларів США * 3% * 132 дні / 365 днів = 24,41 доларів США). З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає наступне. Так,\~відповідно до\~частин першої,\~другої статті533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом було встановлено, що сторони зазначили у розписці від 07.12.2022 року суму в доларах США, яку відповіда отримав від позивача для передачі [PERSON] в якості сплати частини вартості автомобіля грошових коштів у розмірі 2250 доларів США. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такий висновок у подібних правовідносинах зроблений Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а також неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18 та підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6031,72 грн. задоволенню не підлягають. Статтею 78\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами:\~1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин, \~суд \~приходить \~до \~висновку, що \~позовні \~вимоги \~позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в межах\~пред`явлених позовних \~вимог підлягають частковому задоволенню у розмірі 2250 доларів США отриманих для передачі [PERSON] та 3% річних у розмірі 24,41 доларів США, а всього у розмірі 2274,41 доларів США. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1138,53 грн.

Outcome: partial