Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про звільнення від сплати аліментів та від сплати заборгованості по аліментам в зв`язку з усиновленням дитини. Позов мотивує тим, що він з 21 квітня 2007 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного Дніпропетровської області . Від шлюбу народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . 10 листопада 2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Починаючи з 09.03.2011 року, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-2230/11 від 08.07.2011р. з нього стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] до її повноліття. Постановою державного виконавця Кременчуцького ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області від 30.10.2019 року прийнято до виконання виконавче провадження № 34977270 з примусового виконання виконавчого листа № 202230/2011 по стягненню з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2018 року він був позбавлений батьківським прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У 2022 році [PERSON] , [INFO] була усиновлена іншим чоловіком на підставі судового рішення. Вважає, що, з часу коли набрало чинності рішення суду про усиновлення його дитини іншою особою, його обов`язок по утриманню неповнолітньої [PERSON] припинено. Прохав звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно користь [PERSON] та від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-2230/2011 про стягнення аліментів з часу набрання законної сили рішення про усиновлення дитини [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.03.2025 року вищезазначену цивільну справу, направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.04.2025 року вищезазначену цивільну справу прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також, зазначила, що питання припинення стягнення суми аліментів з [PERSON] в межах відкритого провадження нею було вирішено добровільно, ще до моменту звернення, [PERSON] з відповідним позовом до суду, нею було вжито всіх заходів з метою припинення будь-яких дій щодо стягнення суми аліментів з [PERSON] , вважала вказаний позов безпідставним. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 10 листопада 2011 року (а.с.13). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] ( а.с. 15) . 08.07.2011 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-2230/11 з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] до її повноліття ( а.с.13). 21.02.2018 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] позбавлений батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с.14). 21.02.2023 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] , [INFO] була усиновлена іншою особою. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 року за № 641/542/23 внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , в частині прізвища та по-батькові ( а.с.70-74). У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зокрема встановлення правовідношення та припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини першої статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом частини другої статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно із частиною першою статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька. Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною. Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною та її матір`ю за походженням (біологічною матір`ю) виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком та дитиною. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. У даній справі судом встановлено, що 21 лютого 2023 році, на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова ( № 641/542/23), [PERSON] , [INFO] була усиновлена, а отже з моменту здійснення усиновлення, саме у особи яка усиновила в силу закону виник обов`язок утримувати дитину, натомість особисті та майнові права і обов`язки між [PERSON] та [PERSON] припинені, у тому числі в частині обов`язку утримувати дитину до її повноліття. Відомості про визнання недійсним або скасування усиновлення [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, судом у ході судового розгляду достовірно встановлено, що з моменту набрання законної сили рішенням про усиновлення дитини у позивача припинився обов`язок з утримання дитини, а тому на підставі ч.4 ст.273 ЦПК України його слід звільнити від сплати аліментів на утримання дитини. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.08.2022 року у справі №522/5039/17. Крім того, на підставі ч.2 ст. 197 СК України, відповідно до якої, за позовом платника аліментів суд може повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку обставиною, що має істотне значення, позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки дитина була усиновлена, а відомості про позивача як про батька виключені з актового запису про народження дитини, прізвище та по батькові дитини змінено. Стороною позивача надано суду докази ( а.с.18-19), які свідчать про наявність та розмір заборгованості за аліментами та період, за який дана заборгованість утворилася. Враховуючи наведене, позов в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved