Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2025 року позов [PERSON] до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, задоволено повністю, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №№ 19081, вчинений 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) заборгованості на суму 26271,98 гривень, а також стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь [PERSON] судові витрати на користь держави, суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211.20грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605.60грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в розмірі 4 548 грн. 16 липня 2025 року через «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень, оскільки при ухваленні зазначеного рішення судом не було вирішено дане питання. 21 липня 2025 року через «Електронний суд» представник відповідача подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні зазначеної заяви, посилаючись на те, що витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не підтверджені жодним доказом. У судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без його участі. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2019 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розгляд цивільної справи № 333/10171/24, як і ухвалення судового рішення по ній, проводився за правилами спрощеного позовного провадження. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Договором про надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2024 року, укладеним між [PERSON] і адвокатом Лисенком А.О., закріплені повноваження останнього на представництво інтересів позивача у суді. 16.07.2025 року між [PERSON] і адвокатом Лисенком А.О. складено акт виконаних робіт до договору на надання правничої допомоги, який містить перелік та вартість послуг, наданих адвокатом за вказаним договором, а саме: Консультація клієнта, узгодження стратегії по справі та підписання договору - 1 год., пошук та отримання з автоматизованої системи виконавчого провадження копії виконавчого напису та інших документів, необхідних для подання позову - 2 год., підготовка та подання адвокатського запиту Приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Котулі Артему Михайловичу - 1 год., Підготовка та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - 4 год., підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову - 2 год., підготовка та подання учасникам справи та до суду заяви долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу - 1 год. Відповідно до п.4.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару за послуги адвоката складає 5000,00 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач в позовній заяві зазначав, що орієнтований розмір витрат на правову допомогу 5000,00 грн. При цьому, витрати на правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Представник відповідача у судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення не з`явився. В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача на ухвалення додаткового рішення, в якому він просить суд відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. За такого, з огляду на заперечення представника відповідача щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю цієї справи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи предмет і складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті до договору про надання правової допомоги, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, значимості справи для позивача, суд вважає необхідним зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved