Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом доСєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 1997 року, укладеного між [PERSON] , як продавцями та [PERSON] , як покупцем, що був посвідчений 16 грудня 1997 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., зареєстрований у реєстрі за № 4953 та зареєстрований Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації23 січня 1998 року за № 659. У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року РФ на територію України, м.Сєвєродонецьк Луганської області - є тимчасово окупованим, що змусило позивача виїхати на територію України, що підконтрольна українській владі, є внутрішньо-переміщеною особою. Звернувшись до реєстратора з заявою щодо реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав - рішенням № 74160145 від 17 липня 2024 року їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. Через відсутність зареєстрованого права власності на майно позивача - останній позбавлений можливості навіть заявити свої права на отримання компенсації від пошкодження такого майна. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. 23 червня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідачаСєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, пропричини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; згідно довідки № 3001-5001118988 від 16 квітня 2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 9-10). З копії договору купівлі-продажу від 16 грудня 1997 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем з однієї сторони та [PERSON] , як покупцемз другої сторони, вбачається, що продавець продала, а покупець придбала квартиру [ADDRESS] , продаж здійснений за суму 6000 грн. Договір посвідчений державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. та зареєстрований у реєстрі за № 4935, також вказаний правочин у встановленому законом порядку станом на 2003 рік зареєстрований Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 23 січня 1998 року за № 659 (а.с. 7). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира належить на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.1997 року [PERSON] .. Загальна площа квартири - 45,50 кв.м., житлова площа квартири - 31,30 кв.м. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Духновської О.А. за № 74160145 від 17 липня 2024 року [PERSON] було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території (а.с. 11). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 5 ЦК України - визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Так, статтею 86 ЦК України (1963 року) визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносинищодо володіння, користування і розпорядження майном.Право власності в Україні охороняється законом.Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.Усі форми власності є рівноправними.Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про власність» (1991 року), громадянин набуває права власності на доходи від участі всуспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонернітовариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування абоукладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки,квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки,предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба,земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засобивиробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошовікошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого івиробничого призначення. А згідно із вимогами ст. 128 ЦК України (1963 року) - право власності (право оперативного управління) у набувачамайна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше непередбачено законом або договором.Передачею визнається вручення речей набувачеві,а так самоздача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на поштудляпересилкинабувачевіречей,відчуженихбеззобов`язаннядоставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) - за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти и майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повиненбутинотаріальнопосвідчений, якщохочабоднією з сторінєгромадянин.Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації увиконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, правовласності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі,споруди, земельну ділянку, щовідчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів:нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж;пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , право власності зареєстроване у встановленому законом порядку станом на2003 рік. В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ - позивач позбавлений можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так здійснити інші дії, стосовно майна, що йому належить, а тому позовні вимоги позивача- підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved