Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

16.10.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 4060162, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним електронного підпису та одноразового ідентифікатора. За умов цього кредитного договору відповідачу надано в кредит грошові кошти в розмірі 4 000 грн. на строк 350 днів. 24.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало належні йому права вимоги за первинними договорами, позивачу. Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 року до вказаного договору факторингу набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 32 080 грн. (з урахуванням подальшого нарахування відсотків позивачем), з яких: -4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; -28 080 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Крім того, 20.10.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 7186266, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним електронного підпису та одноразового ідентифікатора. За умов цього кредитного договору відповідачу надано в кредит грошові кошти в розмірі 1 100 грн. на строк 360 днів. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус України» та позивачем укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало належні йому права вимоги за первинними договорами, позивачу. Відповідно до Реєстру боржників від 27.05.2024 року до вказаного договору факторингу набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 5\~181 грн. 47 коп. (з урахуванням подальшого нарахування відсотків позивачем, з яких: -1\~100 грн. заборгованість за тілом кредиту; -3\~086 грн. 49 коп. заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення коштів не виконав, сторона позивача просить стягнути з нього зазначені заборгованості за вказаними кредитними договорами та понесені судові витрати, які складаються з витрат сплаті судового збору в розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн. Сторона позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а. с. 35). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК\~України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст. 280\~ЦПК\~України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача згідна із таким порядком судового розгляду. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 4060162 (том. 1 а. с. 112-130). Відповідно до пунктів 1.1. 1.6. цього Договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в розмірі 4 000 грн., строк кредиту - 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів, стандартна процента ставка 2, 00% в день, знижена процентна ставка 0, 90% в день, стандартна ставка за весь строк кредиту становить 40\~262, 89% річних. 24.05.2024 року між ТОВ «Авентус України» та позивачем укладено договір факторингу № 24/05/2024 (том. 1 а. с. 243-250, том. 2 а. с. 1, 2). У відповідності до п. 1 вказаного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настава або виникне у майбутньому до третіх осіб\~Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з даними реєстру боржників та розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, на підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача (з урахуванням подальшого нарахування відсотків позивачем) за кредитним договором від 16.10.2023 року № 4060162 в загальному розмірі 32 080 грн. (з урахуванням подальшого нарахування відсотків позивачем), з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 28 080 грн. заборгованість за нарахованими процентами (том. 1 a. c. 45-56). Відповідно до рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року, вказане товариство змінило назву на «Фінтраст Капітал» (том. 1 а. с. 214). Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 16.10.2023 року № 4060162 в розмірі 32\~080 грн. Судом також встановлено,\~що\~20.10.2023 року\~між\~ТОВ «Авентус Україна» (первісним кредитором) та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 7186266 (а. с. 64-78). Згідно з пунктами 1.1 1. 8, 2.2 цього договору вказаний позикодавець надав відповідачу як клієнту грошові кошти в розмірі 1 100 грн. шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача, а останній зобов`язався повернути їх у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики; базова ставка 1, 99 %, строк кредиту 360 днів. Крім того, 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем\~ укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф\~(том. 2 а. с. 5-14). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з даними витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу та розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу право вимоги до відповідача (з урахуванням подальшого нарахування відсотків позивачем) за вказаним кредитним договором, за яким сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 5\~181 грн. 47 коп., з яких: 1\~100 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3\~086 грн. 49 коп. заборгованість за нарахованими процентами (том. 1 а. с. 88-101, 106). Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 20.10.2023 року № 7186266 в розмірі 5\~181 грн. 47 коп. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач не виконав умов вищевказаного договору. Відповідно дост. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, щопозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 вказаного Законуякщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст. 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 цього Закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначенимиданим Законом; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Судом також встановлено, що на час ухвалення даного рішення заборгованість за вказаними кредитними договорами відповідачем добровільно не погашена, оскільки суду не надано жодних відомостей про протилежне. Тому позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2885 від 26.05.2025 року (том. 1 а. с. 37). Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, судовий збір сплачується за ставкою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн.), тобто за одну позовну вимогу. Поряд з тим, стороною позивача заявлено дві вимоги майнового харктеру, за кожну з яких повинен бути сплачений судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку\~з цим\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~за одну\~майнову вимогу\~в розмірі\~2\~422 грн. 40 коп..\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача на\~підставі п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~у зв`язку\~із задоволенням\~позовних вимог,\~а судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору за\~ще одну майнову\~вимогу,\~які становлять\~3028\~грн.,\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~держави. Окрім того, стороною позивача понесені судові витрати за професійну правничу допомогу, вартість яких становить 15 000 грн. Так, відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 26.05.2025 року, додаткової угоди адвокат Столітній Михайло Миколайович надав позивачу юридичні послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 12.12.2024 року, а останній прийняв надані послуги, а саме: -зустріч адвоката та клієнта для надання первинної консультації та аналізу наданих документів; -аналіз практики та правових позицій Верховного Суду в даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви; -оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту; -підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості; -підготовка позицій у справі; -підготовка адвоката до судових засідань, участь в судових засіданнях в даній справі; -складання та оформлення процесуальних та інших документів. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 15\~000 грн. (а. с. 58-60, 63-65). Згідно з положенням ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шостастатті 137 ЦПК України). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2025 року, винесеній у справі № 275/150/22, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Вивчивши вище вказану документацію, з урахуванням співмірності витраченого часу адвоката та вартості послуг, виходячи з принципів розумності та співмірності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень. Отже, дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст.11, 512, 514, 526, 530, 610, 612, 629, 1048, 1050, 1054, 1077ЦКУкраїни та,

Outcome: approved