Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

23 липня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що 22.06.2024 між ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~та відповідачем було укладено Договір № 8015617, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн, проценти за користування кредитом: 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, строк кредиту 360 днів. 27.01.2025 було укладено договір № 27.01/25-Ф, відповідно до ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8015617. Відповідач не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого станом на день складання позовної заяви утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 35182,51 грн, з яких: 10700,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19132,51 грн заборгованість за нарахованими процентами, 5350,00 грн заборгованість за пенею та/або штрафами. Посилаючись на викладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 35182,51 грн, судовий збір в розмірі 2442,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та не зазначив, що не заперечуває проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень та Трекінгу поштового відправлення, судові повістки про виклик [PERSON] до суду на 10:00 год 26.08.2025 не вручена відповідачу та на 10:00 год 08.10.2025 повернулися до суду не вручена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 22.06.2024 між ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 8015617, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8387 (далі по тексту Договір). Відповідно до Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн (п.1.3), строк кредиту 360 днів (п.1.4), стандартна процентна ставка 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п.1.5.1.). Кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача з використанням платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1.) (а.с.46-55). 22.06.2024 відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, електронним підписом одноразовим ідентифікатором DС9297, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними викладеним у Договір № 8015617 (а.с.85-88). 27.06.2024 між ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору№ 8015617 про надання споживчого кредиту, яку підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С9037 (далі по тексту Додаткова угода). Відповідно до п.п.1., 1.1., сторони домовились збільшити суму кредиту на 1700,00 грн, сума кредиту (загальний розмір) складає 10700,00 грн (а.с.96-101). 27.06.2024 відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, електронним підписом одноразовим ідентифікатором С9037, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними викладеним у Договорі № 8015617 та Додатковій угоді до нього (а.с.11-14). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір та додаткова угода, укладені у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовим наслідками прирівнюється до договорів, укладених в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. У п. 2.1 Договору, сторони погодили, що кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача з використанням платіжної картки № [NUMBER] . ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~ було перераховано кошти [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] грошові кошти в розмірі передбаченому Договором та Додатковою угодою в загальній сумі 10700,00 грн (а.с.15-20). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС\~Україна» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 27.01.2025 було укладено Договір факторингу № 27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна»\~відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників зазначених в реєстрі боржників (а.с.25-45). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27.01.2025, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 8015617, укладеним з [PERSON] (а.с.56-60). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право вимоги за договором № 8015617 від 22.06.2024 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договору факторингу. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 8015617 від 22.06.2024, складеного ТОВ «АВЕНТУС Україна», заборгованість [PERSON] станом на 26.01.2025 становить 35182,51 грн, з яких: 10700,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19132,51 грн заборгованість за нарахованими процентами, 5350,00 грн заборгованість за штрафом (а.с.21-23). Згідно\~Розрахунку заборгованості,\~складеного позивачем,\~заборгованість \~ [PERSON] за Договором № 8015617 від 22.06.2024 станом на 13.06.2025 становить 35182,51 грн, з яких: 10700,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19132,51 грн заборгованість за нарахованими процентами, 5350,00 грн заборгованість за штрафом (а.с.24). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10700,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19132,51 грн заборгованості за нарахованими процентами, суд зазначає наступне. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу\~Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі\~ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст.\~1048\~Цивільного кодексу\~Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі\~ст.\~610\~Цивільного кодексу\~Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом із\~досліджених доказів\~встановлено,\~відповідач отримав\~кредитні кошти\~в сумі 10700,00 грн. Крім того, судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорі відповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Приймаючи до\~уваги те,\~що відповідач\~отримавши кредитні\~кошти зобов`язання\~з їх\~повернення не\~виконав,\~відсотки у\~встановленому договором\~розмірі не\~сплатив,\~ані на\~користь першого\~кредитора,\~ані на\~користь позивача,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача 10700,00\~грн \~заборгованості за\~основним зобов`язанням\~(за\~тілом кредиту),\~19132,51\~грн \~заборгованості за\~нарахованими процентами є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовну\~вимогу в\~частині стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача 5350,00 грн суми заборгованості за штрафом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежне виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф в розмірі передбаченому п.п. 6.4.1, 6.4.2. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що суму заборгованості за штрафомнараховано відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5350,00\~грн \~суми заборгованості\~за штрафомдо задоволення не підлягають. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 35182,51 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 29832,51 грн, що становить 84,79 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40\~грн,\~отже з\~відповідача на\~користь позивача\~ підлягає\~стягненню судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~в розмірі\~2053,95 грн, що складає 84,79 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 02.07.2024 між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024. Відповідно до умов договору Клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченими цим договором (п. 1.1 Договору). Обсяг повноважень адвокатського об`єднання визначений у п. 2.1 Договору. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 договору вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги та факт надання послуг підтверджується актом про надання юридичної допомоги (а.с. 72-79). У заявці на надання юридичної допомоги № 790 від 01.05.2025 до вищевказаного Договору, сторони узгодили зобов`язання з надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 13000,00 грн (а.с.82). Клієнтом та адвокатським об`єднанням підписано витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, за яким сторони підтвердили, що адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу у відповідності до заявки надання юридичної допомоги щодо [PERSON] надання усної консультації тривалістю 2 год. вартістю 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу тривалістю 3 год вартістю 9000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг 13000,00 грн (а.с.83). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 9000,00 грн. Крім того, оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 7647,30 грн, що складає 84,97 % від 9000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial