Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Костову Н.З., через систему «Електронний суд» звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . Зазначає, що вона є спадкоємцем за законом, після померлого чоловіка, та прийняла спадщину. Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 08.05.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/9197/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 17.06.2025 постановлено залучити до участі в справі в якості третьої особи Тернопільську міську раду та закрити підготовче провадження призначивши справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили суд позов задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та не заперечила, щодо їх задоволення. Не заперечила та визнала той факт, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] , яка набута ним за час шлюбу і розмір частки позивачки у вказаній квартирі становить 1/2 частки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та не заперечила, щодо їх задоволення. Не заперечила та визнала той факт, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] , яка набута ним за час шлюбу і розмір частки позивачки у вказаній квартирі становить 1/2 частки. Представник третьої особи - Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи без представника, по наявних у справі документах. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Так, в судовому порядку встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.12.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.11.2023, яке ухвалено в цивільній справі №607/18360/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а також визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також, у вказаному рішенні суд встановив, що померлий [PERSON] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та будучи членом будівельного кооперативу, до своєї смерті повністю сплатив пайовий внесок за кооперативну квартиру, а тому кооперативна квартира [ADDRESS] була набута подружжям (в рівних частинах) у спільну сумісну власність. [PERSON] має право на 1/2 частку квартири. Позивачка [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] видане 30.04.1977. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на належну йому квартиру [ADDRESS] , яка належала йому як члену житлово-будівельного кооперативу, у зв`язку із внесенням у повному обсязі пайового внеску за квартиру, про що свідчать ордер № 118 серія МК від 15.04.1986, виданий на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 11.04.1986 № 221 та довідка ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» № 31 від 12.09.2023. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії спадкової справи №49/2023 року, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, спадкова справа заведена за заявою дружини та доньок померлого - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про прийняття спадщини за законом за №№532, 533, 534 від 24.07.2023 Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 липня 2023 року за №454/02-31, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із тим, що державна реєстрація права власності на дану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Згідно з довідкою ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» № 436 від 19.07.2023 вбачається, що власником особового рахунку житлової площі 39,6 кв. м квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , який з 07.07.1986 був зареєстрований за даної адресою та знятий з реєстрації, у зв`язку зі смертю з 24.12.2002. Його дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за даною адресою з 07.07.1986. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкового майна, відмови від прийняття спадщини не заявляла, а звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 2-3 ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення правовідносин, у члена ЖБК виникає право на надану йому квартиру при повному внесенні внеску за неї. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. На підставі зібраних у справі доказів судом установлено, що квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] , так як ним були повністю внесені пайові внески на вказану квартиру, що стверджується довідкою №31 виданою 12.09.2023 ДП «Люкс-1» ПП «Люкс». Водночас, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (частина перша статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСРС, який діяв на час отримання ордеру на квартиру). Отож, вказана квартира, в силу діючого сімейного законодавства, вважалася спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , згідно діючого на той час Кодексу про шлюб та сім`ю. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР ). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину в належний спосіб, вступивши в управління спадковим майном (1/2 квартири [ADDRESS] ), оскільки з моменту смерті [PERSON] і по теперішній час постійно проживає в зазначеній квартирі. Отже, позивач в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , набула право власності на 1/6 часку зазначеної квартири (1/2 / 3). Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, беручи до уваги те, що вказана квартира вважалася спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , згідно діючого на той час Кодексу про шлюб та сім`ю, тому в силу діючого сімейного законодавства, [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя. Тож, відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця є перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Однак, це не позбавляє її права захищати свої спадкові права в суді. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а також майнових прав на спірну квартиру як її співвласник, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Також, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя.

Outcome: approved