Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №00-9705658 від 04.04.2024 в розмірі 34\~161.60 грн., яка складається із: 6300 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27\~861.60 грн. заборгованість за відсотками. Також представник позивача просив стягнути 2422.40 грн. судового збору та 7000 грн. як витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] на веб-сайті кредитора було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням [PERSON] електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора 15543. Підписанням позичальником паспорту споживчого кредиту, самого кредитного договору, свідчить про те, що [PERSON] ознайомився та погодився з умовами укладання кредитного договору та порядком повернення кредитних коштів. На виконання умов кредитного договору 04.04.2024 первісний кредитор через систему ТОВ «Платежі онлайн» ініціював перерахування кредитних коштів на карту, вказану [PERSON] для отримання кредиту, а саме 5457-08хххххх-8757. Також представник позивача вказав, що умовами договору передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту, в розмірі 300 грн., а тому позичальнку перераховано суму 6000 грн. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. 25.11.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір факторингу №25112024-МК/ЕЙС, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». Відповідачем умови Кредитного договору не виконуються. Заборгованість за Кредитним договором становить 34\~161.60 грн. Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.06.2025 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Також ухвалою суду від 05.06.2025 судом за клопотанням представника позивача витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію по платіжній картці відповідача [PERSON] , 5457-08хххххх-8757, щодо належності відповідачу цієї картки та факту зарахування кредитних коштів. 16.06.2025 відповідачем подано до суду відзив на позов, згідно з яким він проти позову заперечує з наступних підстав. Відповідач вказав, що позивач не надав докази видачі кредиту, а при поданні позовної заяви не зазначив про відсутність у нього таких доказів. Вказав, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та сам по собі не може свідчити про надання кредитних коштів за відсутності первинних банківських документів. Також відповідач зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки розмір нарахованих відсотків є явно завищеними та в кілька разів перевищує розмір наданого кредиту, що суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо відступлення права вимоги відповідач вказав, що позивачем не доведено отримання права вимоги до нього за кредитним договором, оскільки до позову не додано платіжної інструкції про сплату ціну за відступлення, враховуючи, що договір факторингу є імперативно оплатним договором. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 25.06.2025 представником позивача подано додаткові пояснення у справі. Так, представник позивача вказав, що кредитні кошти були перераховані відповідачу за допомогою посередника ТОВ «Платежі онлайн», на рахунок, вказаний самим відповідачем. Фінансова компанія може користуватись послугами іншої фінансової компанії для здійснення певних операцій. До позову додано документ-підтвердження того, що первісний кредитор, ТОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ коштів на суму 6000 грн. згідно договору №00-9705658 від 04.04.2024 безготівкоим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку [NUMBER] . Крім того, на підтердження факту зарахування відповідачу таких коштів представником одночансо з поданням позовної заяви подавалось клопотання про витребування доказів з банку, у якому відкрито рахунок [NUMBER] . Щодо нарахування відсотків представник позивача зазначив, що уклавши Договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора. Відповідно до Договору Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «30» березня 2025р. згідно умов пункту 3.4 цього Договору. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «19» квітня 2024р., та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). 1.4. Тип процентної ставки - фіксована. 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1 (один цілих)% від Суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості нарахування відсотків за Зниженою процентною ставкою здійснювалось за такою формулою: 6\~000 (сума виданого кредиту)*15(строк)*1 (процентна ставка)/100= 900 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 15 днів) 900/15=60,00 (сума за один день користування кредитом). Стандартна процента ставка складає 2,47% (два цілих 47 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). У разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною Датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності,застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.5.2. даного Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1. даного Договору. Позичальник погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов Договору для отримання знижки) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою, при цьому застосування Стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за даним Договором здійснюється саме на умовах Стандартної процентної ставки. Застосування Зниженої процентної ставки є проявом лояльності Кредитодавця до Позичальника та правом Кредитодавця, передбаченим умовами Програми лояльності, затвердженої та оприлюдненої Кредитодавцем на його Сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/#Action. 1.5.4. У разі невиконання Позичальником умови Програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати Позичальником нарахованих процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, за Зниженою процентною ставкою, Позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за Стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.5.1. цього Договору. Отже, нарахування відсотків за Стандартною процентною ставкою здійснювалось за такою формулою: 6 000(сума виданого кредиту)*345(строк)* 2,47 (процентна ставка)/100= 51 129 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 20 днів) 51 129/345 =148,20 (сума за один день користування кредитом). Отже, нарахування відсотків здійснювалось відповідно до Договору, з якими Відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору № 00-9705658 від 04.04.2024 та підписав електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору. Щодо відступдення права вимоги представник позивача вказав, що Пунктом 2.5 Договору факторингу передбачено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається у Дату відступлення Прав Вимоги. Згідно з п. 8.3.2. у день отримання Фактором Реєстру Боржників в електронному вигляді, Фактор формує та надає Клієнту для підписання Акт приймання-передачі Реєстру Боржників у електронному вигляді, за формою, наведеною в Додатку №6 до даного Договору. У день отримання Клієнтом Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, уповноважений представник Клієнта підписує вказаний Акт, скріплює печаткою та передає підписаний примірник Акту Фактору. Дата відступлення Прав Вимоги - це Робочий День, в який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 34 161,60 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №25112024- МК/Ейс від 25.11.2024. 09.07.2025 до суду надійшла інформація, витребувана судом з АТ КБ «Приватбанк». Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 04.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 15543 підписано Договір кредитної лінії №00-9705658. Відповідно до умов кредитного договору розмір кредиту 6000 грн., строк кредитної лінії 360 клендарних днів, до 30.03.2025. (п. 1.2, 1.3 Договору). Тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка 2.47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, згідно з п. 1.3 Договору. (п. 1.5.1). Знижена процентна ставка 1% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визнаечною п.1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом, протягом строку кредитування в п.1.3 договору. (п. 1.5.2). Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що складає 300 грн. (п. 1.6). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою становить 214089.13%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням зниженої процентної ставки становить 81670.53%. (п. 1.8, 1.8.1) Розділом 2 визначено порядок укладення договору в електронному вигляді. Відповідно до п.2.8 кредитного договору, сума кредиту перераховується позичальнику безготівково на карту [NUMBER] . З розділу 8 вбачається, що контактним номером телефону позичальника є [NUMBER] . Також відповідачем аналогічним шляхом за допомогою одноразового ідентифікатора 15543 підписаний паспорт споживчого кредиту, та графік платежів, в яких відображені істотні умови кредитного договору та надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплата процентів. Відповідно до довідки директора ТОВ «Макс Кредит», нею підтверджено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №00-9705658 від 04.04.2024, ідентифікований товариством. Акцепт договору підписано одноразовим ідентифікатором 15543, який відправлено на телефон позичальника 0665491249 04.04.2024 о 14:23:11 год. На підставі укладеного кредитного договору, ТОВ «Платежі онлайн» здійснило перерахування, за дорученням і від імені ТОВ «Макс Кредит», на карту, вказану позичальником, 545708хххххх8757 кредитні кошти в розмірі 6000 грн. З витребуваної судом з АТ КБ «Приватбанк» інформації встановлено, що дійсно картка 5457082505118757 емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Фінансовий номер телефону [NUMBER] . До інформації додано виписку з рахунку [PERSON] , з якої вбачається зарахування 04.04.2024 грошових коштів в розмірі 6000 грн. 25.11.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір факторингу №25112024-МК/ЕЙС, відповідно до якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників. Відповідно до п. 2.3 з дати відступлення Прав Вимоги, Клієнт перестає бути стороною за укладеними Кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно Реєстру Боржників та набуває всіх прав за ним. Пунктом 2.5 визначено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається у Дату відступлення Прав Вимоги. Згідно з п. 8.3.2. У день отримання Фактором Реєстру Боржників в електронному вигляді, Фактор формує та надає Клієнту для підписання Акт приймання-передачі Реєстру Боржників у електронному вигляді, за формою, наведеною в Додатку №6 до даного Договору. У день отримання Клієнтом Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, уповноважений представник Клієнта підписує вказаний Акт, скріплює печаткою та передає підписаний примірник Акту Фактору. З розділу І встановлено, що: - Реєстр Боржників- це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою встановленою Договором. - Дата відступлення Прав Вимоги - це Робочий День, в який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників. - Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - письмовий документ, який складається спільно Клієнтом та Фактором, у зв`язку з переходом Прав Вимоги від Клієнта до Фактора на умовах Договору факторингу. 25.11.2024 фактором та клієнтом підписано акт приймання-передачі до Договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС та цього ж дня підписано реєстр боржників, за №1472 в якому зазначений боржник [PERSON] , кредитний договір 00-9705658 від 04.04.2024. Також фактором сплачено суму фінансування за відступлення прав вимоги, на підтвердження чого долучено платіжну інструкцію №17 від 03.12.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача складає 34\~161.60 грн., яка складається із: 6300 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27\~861.60 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 1 ст.633 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У справі №561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/ 19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, у тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину (узятих учасниками правовідносин на себе конкретно визначених зобов`язань). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Провівши судовий розгляд, вивчивши надані позивачем докази та заперечення відповідача, суд дійшов до висновку, що без здійснення відповідачем вищевказаних дій (алгоритму) кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника (відповідача у справі). Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Крім того, факт укладання між сторонами кредитного договору в електронному вигляді підтверджується тим, що фактично відповідач отримав кредитні кошти, розмір яких узгоджений сторонами в кредитному договорі, що підтверджується випискою з рахунку з картки відповідача, на яку були перераховані кредитні кошти. Окрім цього, суд зазначає, що без введення відповідачем своїх персональних даних при укладання кредитного договору, а саме ПІБ, дати народження, РНОКПП, банківської картки, номеру телефону, зареєстрованого місця проживання тощо, первісний стягувач не зміг би знати такі дані та самостійно без волі відповідача перерахувати йому кредитні кошти на належну йому кредитну картку, відкриту в іншому банку. Заперечення відповідача в тій частині, що до позову не надано доказів перерахування йому крединих коштів та що він їх не отримував спростовується інформацією з АТ КБ «Приватбанк», витребуваної судом за клопотанням представника позивача, поданого одночасно з позовною заявою, а також довідкою ТОВ «Платежі онлайн» про перерахування коштів за дорученням ТОВ «Макс кредит». Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови кредитного договору №00-9705658 від 04.04.2024, на виконання якого [PERSON] отримав кредитні кошти, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, випискою з рахунку відповідача в банку АТ КБ «Приватбанк», які своєчасно ним повернуто не було, що призвело до утворення заборгованості з тіла кредиту та процентів, суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Однак, щодо суми заборгованості, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Позивач в позовній заяві просив стягнути заборгованість з тіла кредиту в розмірі 6300 грн., вказавши, що в цей розмір входить 6000 грн. фактично отриманих позичальником кредитних коштів, а також одноразова комісія за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що складає 300 грн., а тому зазначив, що заборгованість з тіла кредиту всього складає 6300 грн. Велика палата Верховного Суду України у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19) дійшла висновку, що «враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, на підставі частини другої\~статті 530 ЦК України,\~\~товариство вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». Як вбачається з умов кредитного договору №00-9705658 від 04.04.2024, розмір кредиту 6000 грн. (п. 1.2). Саме таку суму було перераховано відповідачу на вказаний ним картковий рахунок, що підтвреджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» та випискою з банківського рахунку відповідача. Щодо суми одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що складає 300 грн. (п. 1.6 договору)., яку позивач включив в розмір заборгованості з тіла кредиту, суд зазначає. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,\~щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Частиною першою, другою\~статті 228 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволені вимоги про стягнення з відповідача одноразової комісії за послугу - надання кредиту в розмірі 300 грн. (яка позивачем включена в розмір основної заборгованості з тіла кредиту), оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України є обов`язком банку. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість з тіла кредиту в розмірі фактично отриманих коштів 6000 грн. Відомостей про часткове погашення відповідачем тіла кредиту ані позивачем, ані відповідачем не надано. Щодо стягнення процентів, суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору №00-9705658 від 04.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] узгоджено обов`язок останнього сплачувати проценти за користування кредитними коштами та погоджено їх розмір, та порядок нарахування. Відповідач, в свою чергу, не погоджується з розміром процентів, вказуючи, що розмір є необгрунтовано завищеним. Однак, свого контррозрахунку заборгованості з процентів не надає. Суд вважає доведеною позивачем заборгованість з відсотків у заявленому розмірі, з наступних підстав. Нарахування відсотків за користування кредитом відображені в наданому представником позивача розрахунку відбувались згідно з погодженими умовами Кредитного договору № 00-9705658 від 04.04.2024. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Підписавши кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Відтак, відповідач був обізнаний про такий розмір процентів, а тому, підписуючи кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, а також таблицю обчислення вартості кредиту, погодився з визначеним розміром процентів. Відповідно до умов Договору Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «30» березня 2025р. згідно умов пункту 3.4 цього Договору. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «19» квітня 2024р., та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). Пункт 1.4. Тип процентної ставки - фіксована. Пункт 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1 (один цілих)% від Суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, нарахування відсотків за Зниженою процентною ставкою здійснювалось за такою формулою: 6 000(сума виданого кредиту)*15(строк)*1 (процентна ставка)/100= 900 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 15 днів) 900/15=60,00 (сума за один день користування кредитом). Стандартна процента ставка складає 2,47% (два цілих 47 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). У разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною Датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності,застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.5.2. даного Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1. даного Договору. Позичальник погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов Договору для отримання знижки) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою, при цьому застосування Стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за даним Договором здійснюється саме на умовах Стандартної процентної ставки. Застосування Зниженої процентної ставки є проявом лояльності Кредитодавця до Позичальника та правом Кредитодавця, передбаченим умовами Програми лояльності, затвердженої та оприлюдненої Кредитодавцем на його Сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/#Action. Згідно з п.1.5.4. - у разі невиконання Позичальником умови Програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати Позичальником нарахованих процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, за Зниженою процентною ставкою, Позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за Стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.5.1. цього Договору. Отже, нарахування відсотків за Стандартною процентною ставкою здійснювалось за такою формулою: 6 000(сума виданого кредиту)*345(строк)* 2,47 (процентна ставка)/100= 51 129 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 20 днів) 51 129/345 =148,20 (сума за один день користування кредитом). Відтак, суд вважає, що нарахування процентів здійснювалось відповідно до умов кредитного договору та додатків до нього, з якими погодився відповідач. Також суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС у встановленому законом порядку набуло права вимоги до відповідача, оскільки договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. При цьому, суд бере до уваги, що момент переходу прав вимог вважається з дати підписання сторонами реєстрів прав вимог. Крім того, представником до позову долучено докази оплати згідно договору факторингу, що заперечувалось відповідачем, однак, спростовано матеріалами справи. Отже, укладений між фінансовими установами та позивачем договір факторингу та додатки до нього є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що відповідач не виконав прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором №00-9705658 від 04.04.2024 та під час розгляду справи наявність заборгованості та її розмір, а також відповідність розрахунків не були спростовані відповідачем належними доказами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс», як нового кредитора, заборгованості в розмірі 33\~861.60 грн., з яких 6000 грн. заборгованість за тіло кредиту, 27\~861.60 грн. заборгованість за відсотками. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422.40 грн. а також 7000 грн. витрат на правову допомогу. Оскільки ціна позову 34\~161.60 грн., судом позов задоволено частково в сумі 33\~861.6 грн., тобто на 99.12%,\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 2401.08 грн. Крім того, відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Постанова ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19 визначає, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Зі змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20. Відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний суд в постанові №275/150/22 від 13.03.2025 зробив висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Матеріали справи свідчать, що 07.04.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» укладено Договір про надання правової допомоги №07/04/25-02, з п. 1.1 якого встановлено, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбаечних цим договором. Відповідно до п. 3.3 договору про надання правової допомоги гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02. Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 відображає протокол погодження вартості послуг адвоката в грн./год. 07.04.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» підписано Додаткову угоду №33 до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02, в якій відображні кредитні договори, по яким узгоджено надання правової допомоги, серед яких під №7 вказаний боржник [PERSON] , кредитний договір 00-9705658 від 04.04.2024. 15.05.2025 також підписано акт прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №07/04/25-02, в якому зазначено перелік наданих послуг, витрачений час та вартість, зокрема, cкладання позовної щаяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника [PERSON] за кред. Дог. 00-9705658 від 04.04.2024 2 години, вартість 5000 грн.; вивчення матеріалів справи 2 год. 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год. 500 грн.; підготовка та подача клопотання про витребування доказів про зарахування коштів відповідачу за вказаним кред. дог. 1 год 500 грн., а всього на суму 7000 грн. Відповідач у відзиві на позов жодних заперечень проти витрат на правову допомогу не вказав. Окремою заявою також не подав таких заперечень. При визначенні розміру витрат на правову допомогу суд враховує, що адвокатом фактично були надані такі правові послуги, які узгоджені сторонами в Договорі про надання правничої допомоги №07/04/25-02 та відображені в акті приймання-передання правових послуг, з якими погодився позивач. Крім того, суд враховує, що кожна позовна заява про стягнення боргу за кредитом хоча і випливає з одних правовідносин, однак, є за своєю суттю індивідуальною, враховуючи конкретні обставини кожної справи. Також суд бере до уваги, що розмір вартості наданих послуг погоджений сторонами договірних правовідносин, у які суд не може втручатись. Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 6938.40 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial