Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт його постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини . Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що має намір успадкувати нерухоме майно після смерті матері , як спадкоємець першої черги, оскільки інших спадкоємців окрім нього немає Додатково вказує, що все життя покійна матір [PERSON] проживала разом з ним за адресою : [ADDRESS] . Матір померла [INFO] . Будучи єдиним спадкоємцем, бажає прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Стверджує, що звернувся до приватного нотаріуса з питання отримання свідоцтва про право на спадщину,однак отримав роз`яснення (відмову), оскільки не було підтвердження факту спільного проживання разом із матір "ю [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно йому для подальшого проведення нотаріальних дій та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що змусило звернутись до суду. У судове засідання заявник не з`явився . При цьому, скерував до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без їх участі. Заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від представника заінтересованої особи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та проведення судового засідання без технічної фіксації ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи , суд вважає, що заява підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав: Згідноч.ч.1-3ст.89 ЦПК України-суд оцінюєдокази засвоїм внутрішнімпереконанням,що ґрунтуєтьсяна всебічному,повному,об`єктивному табезпосередньому дослідженнінаявних усправі доказів. Жоднідокази немають длясуду заздалегідьвстановленої сили.Суд оцінюєналежність,допустимість,достовірність кожногодоказу окремо,а такождостатність івзаємний зв`язокдоказів уїх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦКП України- справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV. Судом встановлено, що померла [PERSON] та заявник [PERSON] являються матір"ю та сином , що підтверджується свідоцтвом про народження. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] померла [INFO] у м. Чернівці . Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Заявник , як син померлої , звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після її смерті . Проте , заявник не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки не подав належним чином оформлені документи, що підтверджують факт його проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент смерті останньої . На підставі ч.ч. 3, 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цьогоКодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із актом від 18.12.2023, підтверджується факт постійного проживання [PERSON] станом на 18.12.2023 р. по адресі : [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] ,вони підтверджують факт проживання заявника [PERSON] разом з його матір "ю [PERSON] до моменту її смерті. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку -"якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини." Відповідно до матеріалів справи , [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Проте , факт реєстрації заявника за іншою адресою , ніж фактична адреса його проживання не спростовує того факту, що спадкоємець проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року. В ході судового розгляду встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved