Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем, [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 13 липня 2015 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було розірвано. Вказувала, що у період шлюбу із відповідачем в сім`ї народився син [PERSON] , [INFO] та прізвище сина « [PERSON] » у 2021 році за згодою батька було змінено на прізвище матері « [PERSON] ». Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року було вирішено судом стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття та на виконання вказаного рішення суду в частині стягнення аліментів їй було видано виконавчий лист, що знаходиться на виконанні Першого відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП №49003036. Аргументує доводи позову і тим, що відповідач сплачує аліменти не регулярно і не щомісяця, внаслідок чого, станом на 19.08.2025 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37734 грн. 25 коп. за період з вересня 2022 року по липень 2025 рік. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157, 180, 181 , ч.1 ст. 196СК України, просить, стягнути з відповідача [PERSON] на користь її, [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 37734. 25 гривен. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09. 2025року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відзиву на позов стороною відповідача не подано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.09. 2025року закрито підготовче судове засідання. В судове засідання 07.10.2025р., сторони не з`явились. Представником позивача до суду скерувала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності і відсутності позивача; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просили задовольнити в повному обсязі; надано згоду на ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи зазначене, згідно положень ч.1 ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України, судовий розгляд проводився у відсутність учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). На виконання вказаного рішення суду в частині стягнення аліментів позивачу було видано виконавчий лист, що знаходиться на виконанні Першого відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП №49003036 (а.с.13). Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку зі сплати аліментів Першого відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП №49003036 згідно виконавчого листа № 727/2982/15ц від 13.07.2025 року сума заборгованості відповідача - [PERSON] по сплаті аліментів на користь позивача на утримання дитини, станом на 19.08.2025 року зі сплати аліментів у розмірі 37734 грн. 25 коп. за період з вересня 2022 року по липень 2025 рік (а.с.14-16). Відповідно до свідоцтва про народження дитини, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис про народження № 1959 (а.с. 11) та згідно актового запису про зміну імені 175 прізвище дитини було змінено з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до частини другої статті 141СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 4 статті 155СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006№3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19). З огляду на викладене, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), згідно якої загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Із розрахунку державного виконавця, доданого до позову, вбачається, що свої аліментні зобов`язання відповідач [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 19.08. 2025 року його заборгованість у розмірі 37734 грн. 25 коп. за період з вересня 2022 року по липень 2025 рік (а.с.14-16). У свою чергу відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, жодних заперечень щодо визначеної позивачем суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ним та його адвокатом не висловлено. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)". Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Доказів на підтвердження заперечень відповідача проти позову щодо подачі його до суду не позивачкою, неправомірності дій державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів суду не надано,відповідач не скористався своїм правом на оскарження дій або бездіяльності виконавця. Відповідно до частини\~четвертої\~статті\~263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Відповідачем не наведено будь-якого обґрунтування поважних причин не можливості сплати ним аліментів у період, за який виникла заборгованість. Виходячи з зазначеного, презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати ним не спростовано та її відсутність не доведено, підстав для застосування положень ч.2 ст.196 СК України, якою передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд також не вбачає. Положеннями Закону України №2129-ІХ«Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації). При цьому, виконавці не здійснюють нарахування пені за несплачені аліменти. Підставою для стягнення коштів з боржника в рамках виконавчого провадження є рішення суду про стягнення пені. Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21): «стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів». Отже, суд звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає заборони нараховувати пеню за прострочення сплати аліментів у період воєнного стану. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини\~вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: approved