Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~30 червня 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7850056 від 02 травня 2024 року в розмірі 49 500,00 грн., судових витрат у виді сплаченого судового збору в сумі 2\~422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 травня 2024 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір № 7850056 про надання споживчого кредиту, за власним волевиявленням відповідача, з повним розумінням умов кредитування, усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства. Згідно з умовами кредитного договору, грошові кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача в розмірі 15 000,00 грн.. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем виконало повністю та надало кредит в розмірі 15 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 27 листопада 2024 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" укладений Договір факторингу № 27.11/24-Ф, у відповідності з яким ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" набуто права вимоги до відповідача. Згідно з Договору факторингу, сума боргу перед ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" становить 49 500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн.; заборгованість за пенею - 7 500,00 грн.. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору № 7850056 від 02 травня 2024 року, позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Також ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором від 02 травня 2024 року № 7850056 на адресу реєстрації відповідача. Однак, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", ні на рахунки первісного кредитора. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49 500,00 грн., судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.. (а.с. 2-8) Ухвалою суду від 02 липня 2025 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі та призначено судовий розгляд по суті на 30 липня 2025 року. (а.с. 43-44) Розгляд справи, призначений на 30 липня 2025 року, відкладено до 06 жовтня 2025 року за клопотанням відповідача. (а.с. 49) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 53-54) Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток "Viber". (а.с. 51) В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали суду від 06 жовтня 2025 року, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 02 травня 2024 року між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 7850056. Відповідно до п. 1.3 договору, ТОВ "Авентус Україна" надав відповідачу позику в сумі 15\~000,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта. Строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4). Стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день (п. 1.5.1). Знижена процентна ставка становить 0,01 % в день (п. 1.5.2). У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язання щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 450,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4.1) та в розмірі 150,00 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4.2). (а.с. 14-18) Договір № 7850056 про надання споживчого кредиту від 02 травня 2024 року та Додаток № 1 до нього - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживча та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписані [PERSON] одноразовим ідентифікатором "С4889" 02 травня 2024 року о 01 год. 36 хв.. (а.с. 18) Відповідно до копії паспорту споживчого кредиту, позичальник отримав суму кредиту\~15 000,00 грн., шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. Стандартна процентна ставка 549,00 % річних (1,50 % в день). Знижене процентна ставка 3,65 % річних (0,01 % в день). Кількість платежів\~12 шт., кожні 30 днів. (а.с. 30-31) Факт видачі ТОВ "Авентус Україна" та отримання відповідачем коштів за договором № 7850056 про надання споживчого кредиту від 02 травня 2024 року підтверджується листом ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" в якому зазначено, що 02 травня 2024 року о 01 год. 37 хв. успішно прийнято платіж на користь ТОВ "Авентус Україна" на суму 15 000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 385213020, призначення платежу: Зарахування 15 000,00 грн. на карту [NUMBER] . (а.с. 25) 27 листопада 2024 року укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" передало (відступило) ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" за плату належні йому права вимоги, у тому числі до відповідача [PERSON] (а.с. 21-23) Відповідно до платіжної інструкції № 10772 від 27 листопада 2024 року, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" сплатило ТОВ "Авентус Україна" за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року грошові кошти в сумі 1 730 342,80 грн.. (а.с. 40) Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, залишок боргу за кредитним договором № 7850056 від 02 травня 2024 року на момент відступлення прав вимоги становить 49 500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн.; заборгованість за пенею - 7 500,00 грн.. (а.с. 12) Згідно з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором № 7850056 від 02 травня 2024 року загальна заборгованість за договором станом на 26 листопада 2024 року складає 49 500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн.; заборгованість за пенею - 7 500,00 грн.. (а.с. 32-34) 08 квітня 2025 року позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу по кредитному договору вихідний № 2606003727-АВ від 08.04.2025, в якій зазначено, що між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" укладений договір відступлення прав вимоги №27.11/24-Ф, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити. (а.с. 28) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.02.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 7850056 від 02 травня 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відтак, після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" за кредитним договором № 7850056 від 02 травня 2024 року, укладеним між ТОВ "Авентус Україна" і [PERSON] .. Судом встановлено, що в підписаному відповідачем кредитному договорі та графіку платежів чітко визначені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно із ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору № 7850056 від 02 травня 2024 року, своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у розмірі 49 500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн.; заборгованість за пенею - 7 500,00 грн.. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тож, позивач довів належними та допустимими доказами заявлену до стягнення з відповідача суму заборгованості, тоді як відповідачем не спростовано доводів позивача будь-якими доказами. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність обставин щодо невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства позивач вправі ставити вимоги до відповідача про стягнення заборгованості. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 7850056 від 02 травня 2024 року в розмірі 49 500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн.; заборгованість за пенею - 7 500,00 грн.. Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру", ст. 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачем надано Договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, укладений між адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", Додаткову угоду від 02 квітня 20255 року № 7850056 до Договороу № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 31 березня 2025 року, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" щодо стягнення кредитної заборгованості від 31 березня 2025 року. (а.с. 10, 13, 19-20, 24) Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6 000,00 грн. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. За встановлених вище обставин, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved