Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку легкового автомобіля AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначила, що 17 червня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.2006. У шлюбі народилася донька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.11.2020 в справі №553/1813/20, що набрало законної сили 03.12.2020, шлюб зареєстрований 17 червня 2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 72, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. За час перебування у шлюбі 01.08.2019 ними було придбано легковий автомобіль AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , технічний паспорт оформлений на ім`я [PERSON] . Оригінали документів про придбання зазначеного автомобіля, технічний паспорт та й сам автомобіль знаходяться у відповідача. Даний транспортний засіб було придбано на кошти отримані від продажу будинку в якому вони раніше проживали і з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування даного житлового будинку її матір`ю [PERSON] , відповідно до якого вони, як подружжя набули будинок у власність зберігся. Документи про відчуження даного об`єкту нерухомості знаходяться у відповідача.Зазначила, що позбавлена доступу до об`єкта, що підлягає поділу, а тому єдина можливість здійснити грошову оцінку такого майна, це підбірка вартості аналогічного чи подібних об`єктів з офіційних сайтів продажу рухомого майна, яка виходячи з ринкових цін на час розгляду справи становить 3 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 109 706 грн., відповідно вартість 1/2 частки становить 54 853 грн.Виявляючи волю на отримання грошової компенсації від відповідача за 1/2 частку автомобіля, що є неподільною річчю, пропонує відповідачеві сплатити на її користь через депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 54 853 грн., у результаті чого за відповідачем буде визнано право власності на вказаний автомобіль та припинено право власності позивача на 1/2 частину у вказаному майні. У разі незгоди відповідача на сплату таких грошових коштів до початку розгляду справи по суті змінить позовні вимоги та прохатиме визнати за нею право власності на вказаний транспортний засіб, попередньо внісши грошові кошти на депозит суду. На сьогоднішній день позивачка та відповідач проживають окремо. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном. У зв`язку з такою поведінкою відповідача виникла необхідність у поділі їх спільного майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача [PERSON] належним чином завірені: копії документів про право власності на автомобіль AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , копії документів про продаж житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування житлового будинку від 02.09.2008. 15.09.2022 позивачем [PERSON] подано заяву про зміну предмета позову, в якій вона зазначила, що ознайомившись із постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20 дійшла до переконання, що її початкова вимога, заявлена у позові, не в повній мірі забезпечить захист її порушених відповідачем прав та інтересів. Просить визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Розподілити спільне майно подружжя, шляхом виділення у власність [PERSON] легкового автомобіля AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки позивача у праві спільної сумісної власності в розмірі 70 760,00 грн. 07.11.2022 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги позивача є абсолютно безпідставними, необґрунтованими та такими, які в жодному разі не підлягають задоволенню. Посилання позивача на те, що відповідач має можливість безперешкодно відчужити майно, а саме :автомобіль AUDI 100, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , про що неодноразово говорив у телефонних розмовах, є неправдивою інформацією, оскільки спілкування між відповідачем та позивачем, у тому числі й телефоном, не відбувається з часу розлучення. Твердження позивача про те, що автомобіль був придбаний за кошти отримані від продажу будинку, в якому раніше проживало подружжя за адресою: [ADDRESS] є хибним та нічим необґрунтованим. Зазначений будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться, 19.06.2018 було відчужено (продано). В результаті угоди щодо продажу зазначеного нерухомого майна подружжя [PERSON] та [PERSON] отримали грошові кошти від покупця загальною сумою 366100 грн., з яких, відповідно до часток у праві власності на відчужуване нерухоме майно, [PERSON] отримав у власність дохід у розмірі 122033 грн., що підтверджується Повідомленням про суттєві зміни в майновому стані від 22.06.2018, поданим [PERSON] , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави, в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. А [PERSON] відповідно отримала у власність дохід у розмірі 244067 грн.На момент дарування житлового будинку станом на 22.08.2008 його вартість складала 34 238 грн. Згодом, на момент продажу у червні 2018 року, вартість вказаного будинку разом із земельною ділянкою, на якій він знаходиться, склала вже 366 100 грн. Вказана обставина свідчить про те, що, в період з 02.09.2008, коли відбулося дарування вказаного будинку, до моменту його продажу у червні 2018 року, зокрема й власними зусиллями відповідача, як фізичними, так і матеріальними, вживалися заходи щодо реконструкції та капітального ремонту даного будинку, внаслідок чого його вартість зросла в більше, ніж 10 разів. Факт реконструкції будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується заявою співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна від 28.11.2017 №№ 4690, 4691, копія якої зберіглася у відповідача. Відразу, після продажу вказаної нерухомості, подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ціною 340 000 грн., що підтверджується: договором купівлі-продажу, серія та номер: ННС798534, р. №998, виданий 26.06.2018, видавник: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Ж.Б. З наведеного слідує, що кошти, отримані подружжям [PERSON] та [PERSON] від продажу нерухомості, відразу ж, у червні 2018 році, з урахуванням сплати державного мита, а також оплати послуг приватного нотаріуса, послуг агентства нерухомості (хоча документ про суму оплати послуг Полтавського агентства нерухомості «Барс» не зберігся, факт користування послугами вказаного агентства підтверджується договором завдатку від 10.02.2018 року, складеним у присутності представника агентства нерухомості «Барс» Хмельницької С.І.), були витрачені подружжям на придбання квартири у м. Полтава майже у повному обсязі. Подаючи позов, позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, та не надала доказів на підтвердження джерел придбання автомобіля. Зазначив, що ніколи не мав оригіналу документів про продаж житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Не відповідає дійсності твердження позивача про чинення ним перешкод щодо користування позивачем спільним майном. До дати подання до Ленінського районного суду м. Полтави 29.07.2022 позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, жодним чином не повідомляла його про наявність у неї спірних питань до нього щодо поділу спільного майна подружжя, і в зазначений період часу позивач жодного разу не зверталася до з питанням щодо погодження вартості майна подружжя, що підлягає поділу, а також жодного разу не висловлювала намірів щодо поділу саме автомобіля AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] .У травні 2019 року минуло 11 місяців з часу продажу у червні 2018 року будинку та придбання квартири і колишнє подружжя не мали грошових заощаджень для придбання автомобіля, оскільки всі заощадження витрачалися на поточні витрати. 02.05.2019 відповідач отримав в дарунок від свого батька грошові кошти у сумі 65 000 грн. у власне розпорядження для подальшого придбання за вказані кошти автомобіля. Отже, автомобіль, який є предметом спору, було придбано відповідачем за особисті кошти, які він отримав від свого батька у якості дарунку. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки в даному випадку відсутній предмет спору, а вимоги та твердження позивача спрямовані на власне збагачення.04.05.2019 відповідач придбав в особисту власність автомобіль AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , за 65 000 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу №5343/2019/1447560, укладений в ТСЦ МВС України 5343 РСЦ МВС України в Полтавській області (м. Лубни).Позивачка не мала і не має права керування транспортними засобами і ніяким чином жодного разу, ні після придбання відповідачем вказаного транспортного засобу і до моменту розлучення 02.11.2020, а ні після розлучення і до теперішнього часу не приймала участі в обслуговуванні та ремонті автомобіля, який є предметом спору. Зазначені витрати ніс виключно відповідач. Просить закрити провадження у справі на підставі відсутності предмета спору. 31.01.2023 відповідачем [PERSON] подані письмові пояснення, в яких він зазначив, що не декларував у якості доходу отримання від батька [PERSON] у травні 2019 коштів в сумі 65 000 грн. в якості дарунка для придбання автомобіля, оскільки дана сума не перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Зазначив, що твердження позивача про придбання автомобіля за рахунок заощаджених коштів не відповідає дійсності, оскільки у вказаний період сторони не мали заощаджень, оскільки позивач без погодження на невідомі потреби витратила кредитні кошти з кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк», відкритої на ім`я позивача. Через несвоєчасне погашення утворився борг у сумі 30000 грн. Внаслідок чого він був змушений зняти з власної кредитної картки АТ «Державний ощадний банк України» відповідну суму для погашення кредитної заборгованості. Крім того, дане твердження позивача суперечить її попередньому твердженню про те, що автомобіль був придбаний за кошти отримані від продажу будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що не має наміру заявляти зустрічний позов про визнання спірного автомобіля його особистим майном, оскільки в даний час він є його законним власником. Зазначив, що аналітична довідка від 13.09.2022, складена ФОП [PERSON] на підставі абстрактного автомобіля не може доводити реальну ринкову вартість спірного автомобіля. Ухвалою суду від 31.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.06.2023 відповідачем [PERSON] подані письмові пояснення в яких він в черговий раз наполягав на тому, що автомобіль AUDI 100, державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний за власні кошти отримані від батька. Аналітична довідка від 13.09.2022, складена ФОП [PERSON] на підтвердження вартості спірного автомобіля не може бути належним доказом, оскільки спірний автомобіль не досліджувався суб`єктами оціночної діяльності на замовлення позивача. До вказаних пояснень надав Звіт про незалежну оцінку майна № 301, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», відповідно до якого вартість автомобіля AUDI, модель 100, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1993, колір зелений, кузов № [NUMBER] , тип палива бензин або газ, об`єм двигуна 2771 см3, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , без ПДВ становить 66 863,00 грн. Також вказав, що оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають стягнення витрати на правничу допомогу, а квитанція від 27.07.2022, надана позивачем не може вважатися підтвердженням сплати позивачем коштів адвокату і дана сплата стосується правовідносин між ним та позивачем. Зазначив, що понесені ним судові витрати в рамках даного процесу становлять 1500 грн за виготовлення 23.05.2023 Звіту про незалежну оцінку спірного авто. Ухвалою суду від 20.12.2023 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. зас. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 13.01.2025 з Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. зас. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на адресу суду надійшов висновок експерта № 81 від 03.12.2024 та матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 15.01.2025 провадження у справі поновлено. На підставі розпорядження від 28.02.2025 № 65 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та справа передана головуючому судді Москаленко В.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Москаленко В.В. від 03.03.2025 прийнято справу до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 08.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 17.06.2006 по 03.12.2020 перебувала в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ,04.05.2019 був придбаний автомобіль AUDI, модель 100, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1993. Даний автомобіль придбаний за кошти, отримані від продажу житлового будинку, що належав подружжю. Після розірвання шлюбу відповідач забрав майже все набуте спільне майно, залишивши їй лише частину меблів та побутової техніки. Аргументи наведені відповідачем виявились не ефективними та не підтвердженими. Автомобіль на даний час перебуває у володінні відповідача. Його вартість визначена висновком експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. зас. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат Антонова В.М. в судовому засіданні пояснила, що матеріалами справи підтверджується, що автомобіль було придбано в період перебування сторін у шлюбі. Даний транспортний засіб використовувався в інтересах сім`ї. Оскільки позивач не має посвідчення водія, придбаний автомобіль був зареєстрований на відповідача. На цей час автомобіль перебуває у відповідача. Щодо тверджень відповідача про те, що автомобіль був придбаний саме за кошти, подаровані його батьком зазначила наступне. Існує правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10.15.2023 справа № 215/1191/17, відповідно до якої використання один із подружжя розписки про отримання грошових коштів є недобросовісним та неприпустимим. Касаційний суд закцентував увагу, що використання таким чином договору (розписки), в якому (якій) передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим. Відповідачем не доведено послідовного ланцюга, який підтверджує, що отримані від батька кошти були витрачені саме на придбання автомобіля. Презумпція спільності майна не спростована, а тому є доведеною. Подаючи декларацію за 2019 рік відповідачем у розділі подарунки не було вказано про отримання коштів від батька в розмірі 65000 грн., а тому обставини дарунку коштів не підтверджуються. В 2019 році ,02 травня було робочим днем, матеріали справи не містять доказів, що в цей день відповідач мав вихідний та міг поїхати до м. Лиман для складання розписки та отримання грошей. Просила розподілити спільне майно шляхом виділення відповідачу у власність автомобіля, та сплати позивачці компенсації 1/2 частини автомобіля в сумі 54 853 грн. та судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 5581,23 грн. витрати за проведення судової експертизи, 769,90 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви, 384,95 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а також 13 964,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що твердження позивача про те, що спірний автомобіль був придбаний за кошти отримані від продажу будинку в якому вони разом проживали на території Донецької області є хибними та не обґрунтованими. Зазначений будинок був проданий 19.06.2018 в результаті його відчуження ними отримані кошти в сумі 366100 грн. За вказані кошти ними одразу була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] за ціною 340000 грн. про що було відомо позивачу. Також з отриманих коштів були сплачені державне мито, послуги нотаріуса та агенції з нерухомості. Позивач не підтвердила походження коштів на придбання автомобіля. Зазначив, що до пред`явлення позову позивач не пред`являла будь-яких вимог щодо автомобіля. Твердження позивача про те, що він чинив перешкоду у користуванні майном не відповідають дійсності. Вважає, що спірний автомобіль був придбаний ним 04.05.2019 за особисті кошти, отримані в дарунок від батька, а тому є його особистою приватною власністю. Позивачу на момент пред`явлення позову не було відомо коли та за якою ціною було придбано автомобіль, що в черговий раз підтверджує, що вона не мала відношення до його придбання. Позивач не має права керування транспортними засобами, всі витрати щодо утримання автомобіля ніс він самостійно. Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Вказав, що в 2019 році був суб`єктом декларування та не задекларував кошти отримані в дарунок від батька на придбання автомобіля.Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2006 року, актовий запис № 72 від 17.06.2006 виконано відділом реєстрації актів цивільного стану Кранолиманського міського управління юстиції Донецької області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 17.06.2006) (том № 1 а.с. 16). Від шлюбу мають повнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 257 від 31.10.2006 виконано відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.10.2006) (том № 1 а.с. 19). Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.11.2020 в справі № 553/1813/20, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов [PERSON] задоволено шлюб, зареєстрований 17 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 72, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (том № 1 а.с. 17). [PERSON] передала майно у власність [PERSON] та [PERSON] безоплатно, а саме: у власність [PERSON] 2/3 частки майна, у власність [PERSON] , 1/3 частку майна. Майном є житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] , на земельній ділянці Краснолиманської міської ради, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 02.09.2008, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ № 21388866 від 24.12.2008, а також витягом з Державного реєстру правочинів № 6451084 від 02.09.2008 (том № 1 а.с. 20, 21, 22). Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. 28.11.2017 посвідчено заяву співвласників [PERSON] та [PERSON] про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, відповідно до якої останні є співвласниками житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: [PERSON] 1/3 частка об`єкту; [PERSON] 2/3 частки об`єкту, повідомили що здійснювали реконструкцію об`єкта нерухомого майна спільно в частках: 1/3 [PERSON] , 2/3 [PERSON] . Просили зареєструвати право спільної часткової власності на вказаний реконструйований об`єкт нерухомого майна і частках: 1/3 за [PERSON] , 2/3 частки за [PERSON] та вдати відповідні правовстановлюючі документи. 10 лютого 2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в присутності представників АН «БАРС» Хмельницької С.Г. укладено договір завдатку, відповідно до п. 1.1 1.1.3 якого сторони зобов`язалися в строк до 30 червня 2018 укласти відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в подальшому об`єкт, на умовах, передбачуваних цим договором. «Продавець» зобов`язується передати у власність «Покупцю» об`єкт, а покупець зобов`язаний прийняти даний об`єкт та сплатити суму, обумовлену даним договором. Вартість нерухомого об`єкта на момент укладення цього договору складає 371 250 грн., що є еквівалентом 13 500 доларів США по курсу 27,5 грн. та не може змінюватися без письмового погодження сторін. Фактична передача об`єкта «Покупцеві» «Продавцем» буде здійснена не пізніше 30.06.2018. В період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі 26 червня 2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., відповідно до якого продавці [PERSON] та [PERSON] передали, а покупці [PERSON] прийняли (в рівних частинах, по 1/2 частці кожен) у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м. Як вбачається з квитанції № 10228 від 26.06.2018 [PERSON] сплачено збір збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 1700 грн. Крім того, в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі 04.05.2019 [PERSON] був придбаний автомобіль AUDI 100, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 65 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 5343/2019/1447560 від 04.05.2019 (том № 1 а.с. 74). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , за [PERSON] зареєстроване право власності на автомобіль "AUDI 100", загальний легковий загальний седан - В, зеленого кольору, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (том № 1 а.с. 72). Як вбачається з аналітичної довідки суб`єкта оціночної діяльності Фізична особа-підприємець [PERSON] від 13.09.2022, середня вартість автомобіля легкового універсал AUDI 100, 1993 року виробництва, об`єм двигуна 2771 куб. см, коробка передач автоматична, привід повний, тип пального бензин, комплектація базова, пробіг нормативний, згідно довідкової літератури станом на дату дослідження, складає 141 520 грн. (том № 1 а.с. 59-61). З висновку експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. зас. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України № 81 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 553/2948/22, складеного 03.12.2024, ринкова вартість автомобіля «AUDI 100», двигун 2771 см3, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] в цінах на час проведення експертизи (29.11.2024) складає С= 109793,59 грн. Згідно довідки про доходи № 1290 від 01.08.2022, виданої Департаментом патрульної поліції [PERSON] про те, що він працює у Департаменті патрульної поліції на посаді начальника сектору, загальна сума доходу за період з червня 2021 по червень 2022 становить 333 899,24 грн. (том № 1 а.с. 63) 02.05.2019 [PERSON] , [INFO] , в присутності [PERSON] , безоплатно в якості подарунку, надав грошові кошти в сумі 65 000 грн. на придбання автомобіля, що підтверджується відповідною розпискою (том № 1 а.с. 73). З повідомлення [PERSON] про суттєві зміни в майновому стані від 22.06.2018 вбачається, що останній 19.06.2018 отримав дохід від відчуження нерухомого майна в розмірі 72033 грн та 50 000 грн. Відповідно до щорічної декларації [PERSON] за 2019 рік, поданої 28.02.2020, яка надана Департаментом проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції на запит адвоката Антоновій В, [PERSON] має у власності: земельну ділянку площею 2000 м2, в с. Лиман Перший Решетилівського району Полтавської області, квартиру загальною площею 44,4 кв.м в м. Полтава, автомобіль Audi 100, 1993 року випуску, вартістю 65 000 грн. Отримав Державну та соціальну матеріальну допомогу 1295 грн., заробітну плату 154 920 грн., 176 084 грн., а також дохід від надання майна в оренду 12 635 грн. Згідно листа Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції за вих. № 75-Аз/41/26/03-2023 від 24.04.2023, адресованого адвокату Антоновій В.М., станом на 02.05.2019, начальник сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП Грабовенко Олександр Володимирович у відпустці чи на лікарняному не перебував. Підтверджуючі документи про виконання 02.05.2019 Грабовенком Олександром Володимировичем своїх посадових обов`язків в управлінні патрульної поліції в Полтавській області ДПП відсутні. Разом з тим, з листа Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції за вих. № 125-Аз/41/26/03-2023 від 04.08.2023, адресованого адвокату Антоновій В.М., вбачається, що відповідно до електронного обліку відпусток та Журналу лікарняних, начальник сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП Грабовенко Олександр Володимирович у відпустці чи на лікарняному не перебував. Відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», в УПП Полтавській області ДПП для атестованих працівників поліції встановлений п`ятиденний та позмінний (відповідно до затвердженого графіку) робочий день. Ведення письмового обліку виходу працівників поліції чинними нормативно-правовими актами НПУ не передбачено. Перебування на робочих місцях працівників апарату УПП перевіряється шляхом візуального контролю. За фактами незаконної відсутності на службі працівників поліції негайно проводяться службові розслідування. Відносно начальника сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП Грабовенка Олександра Володимировича службового розслідування по факту незаконної відсутності на службі 02.05.2019 не проводилося, фактів незаконного невиходу на службу 02.05.2019 не зафіксовано. Тобто, 02.05.2019, начальник сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП Грабовенко Олександр Володимирович перебував на службі у м. Полтаві. Станом на момент розгляду даного адвокатського запиту, в управлінні патрульної поліції в Полтавській області ДПП відсутня будь-яка інформація щодо надання начальникові сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП Грабовенку Олександру Володимировичу вихідного дня саме 02.05.2019, У зв`язку зі сплином значного строку. Згідно довідки Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції за вих. № 13110/41/26/03-2023 від 12.09.2023, виданої Грабовенку О.В., про те, що відповідно до записів Книги нарядів апарату управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції від 01.01.2019 № 347 та Журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції від 01.01.2019 № 344, він перебував на службі у пішому наряді 03.03.2019 з 07 години 40 хвилин до 18 години 00 хвилин у вихідний день і, відповідно до ч. 5 ст. 91 Закону України «Про національну поліцію», протягом двох наступних місяців (з 04.03.2019 по 04.05.2019 включно) мав право на отримання відповідного часу для відпочинку в порядку компенсації і міг 02.05.2019 перебувати не на службі, але, у зв`язку зі сплином значного строку, станом на момент надання даної довідки, в управлінні патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції відсутня будь-яка інформація щодо надання начальникові сектору озброєння УПП в Полтавській області ДПП майору поліції Грабовенку Олександру Володимировичу вихідного дня в період з 04.03.2019 по 04.05.2019 включно. Положеннями\~ст.2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При застосуванні норм законодавства, які повинні бути застосовані до спірних правовідносин суд враховує таке. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно ,яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим,зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт ,в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя ,який її спростовує. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 31 січян 2024 у справі № 645/4165/21. Під час судового розгляду, судом було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність легковий автомобіль AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Отже ,виходячи з презумпції спільності права власності на майно, яке набуте під час шлюбу,спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Спростувати цю обставину повинен відповідач ,як особа,що оспорює цей факт. Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль відповідач зазначає ,що він куплений за кошти, подаровані йому батько ,а тому є його особистою приватною власністю . Такі посилання відповідача суд до уваги не приймає з наступних підстав. На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач надав суду розписку від 02.05.2019 відповідно до якої [PERSON] в присутності [PERSON] , безоплатно в якості подарунку, надав [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 грн. на придбання автомобіля. Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України (в редакції 31.03.2019 ),договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України,у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору\~такий договір є нікчемним\~. Отже, відповідачем не надано суду нотаріально посвідченого договору дарування грошових коштві в сумі 65 000 грн.,а надана розписка не є належним доказом ,який підтверджує факт укладення договору дарування. Крім того,відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.15.2023 справа № 215/1191/17, використання один із подружжя розписки про отримання грошових коштів є недобросовісним та неприпустимим. Використання договору (розписки), в якому (якій) передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим Суд також зазначає, що \~відповідними доказами не підтверджено факт оплати спірного автомобіля саме тими грошовими коштами у розмірі 65000 грн, які ,як вказує відповідач ,він отримав в дар від батька . Відтак, відповідачем не доведено факту купівлі спірного автомобіля за його особисті кошти ,а тому суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] легкового автомобіля AUDI 100, двигун 2771, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Щодо стягнення компенсації вартості спірного автомобіля , суд вказує наступне . Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК) . Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 Сімейного кодексу України\~та\~статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина першастатті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Сторони в судовому засіданні не заперечували того,що на теперішній час спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача . Позивач у своїй позовній заяві просив суд залишити вказаний автомобіль у користуванні відповідача та стягнути на її користь компенсацію у вигляді вартості частини автомобіль. У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60,61,70,71 СК України, слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у власності відповідача та на користь позивача має бути стягнута компенсація у вигляді частини дійсної вартості автомобілю. Крім того, суд зазначає, що внаслідок виділення автомобіля у власність відповідачеві і стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд не\~бере до\~уваги аналітичну довідку суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] від 13.09.2022, відповідно до якої середня вартість автомобіля легкового універсал AUDI 100, 1993 року виробництва, об`єм двигуна 2771 куб. см, коробка передач автоматична, привід повний, тип пального бензин, комплектація базова, пробіг нормативний, згідно довідкової літератури станом на дату дослідження, складає 141 520 грн.,з тих підстав, що на аркуші звіту № 13 міститься інформація про те, що спірний автомобіль є автомобілем спеціалізованого призначення.в той час як доказів цього в судовому засіданні не встановлено. Натомість ,при визначенні вартості спірного автомобіля , у суду не викликає сумніву висновок експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. зас. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України № 81 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 553/2948/22, складеного 03.12.2024, відповідно до якого ,ринкова вартість автомобіля «AUDI 100», двигун 2771 см3, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] в цінах на час проведення експертизи (29.11.2024) складає С= 109793,59 грн. Отже,вартість спірного автомобіля складає 109793,59 грн.,а тому підлягає стягненню з відповідача компенсація вартості частки цього автомобіля в сумі 54896,75 грн,відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевказані положення закону ,а також на те, що позов\~\~задоволено частково,а саме : на 77,58% , \~сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 769,90 грн. за подання позову та 384,95 грн. за подання заяви про забезпечення позову . Позивач оплатила експертизу в сумі 7194,16 грн.,отже підлягає стягненню з відповідача 77,58 % вартості експертизи в сумі 5581,23 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно з, п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~,до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої\~статті 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша\~статті 60 ЦПК України). За змістом\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 статті\~1, частин третьої та п`ятої статті\~27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат. 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~ст. 142 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання про розподіл у цій справі витрат на правничу допомогу, суд враховує, наявні в матеріалах справи докази надані на підтвердження понесених сторонами витрат. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 в справі №648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Суд зауважує, що види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~і процесуального закону. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. На цей час укладений сторонами Договір про надання правничої допомоги є виконаним, оскільки адвокат Антонова В.М. надала [PERSON] правничу допомогу з метою розгляду цивільної справи (нею підготовлено та складено суду позовну заяву, витребувано значну кількість доказів, оцінку яких надано судом, а також безпосередньо взято участь у судових засіданнях під час розгляду справи). Позивач оплатила зазначені послуги в повному обсязі -в розмірі 18000 грн. Суд вважає,що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково у сумі 13964,40 грн.(77,58% від 18000 грн.),що відповідає принципу пропорційності розподілу розміру судових витрат .Підстав для зменшення витрат на правничу допомогу судом не встановлено. На підставі ст. ст.\~57;\~60,\~61,\~65,\~69,\~70,\~71 СК України, ст.365ЦК України,

Outcome: partial