Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 25 вересня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Кушпета І.В. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Бойко\~Л.В., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк\~Н.М. про: 1) визнання недійсним договору дарування квартири, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 278073761250 від 26 грудня 2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №\~2041, індексний номер: 65923100; 2) визнання частки квартири, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 278073761250, спадковим майном померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; 3) визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] , [INFO] , спадкового майна на частки квартири, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 278073761250; 4) стягнення із відповідачів судових витрат у розмірі 11\~073 грн (а.с.\~3 17). В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Кушпета\~І.В. зазначила, що [PERSON] , є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . Адвокат вказує, що крім неї, у померлого ще є син [PERSON] , [INFO] , який проживає на території російської федерації та є її громадянином, який не претендує на спадщину. Автор позову підкреслює, що єдиними родичами, на день смерті [PERSON] , які входять до кола спадкоємців першої черги по закону є його рідні діти: [PERSON] та [PERSON] , який перебував у тісних та приязних відносинах із ними до своєї смерті. Представник позивача звертає увагу на те, що позивач проживає у Канаді, після смерті батька від її імені діє [PERSON] на підставі довіреності. 15 грудня 2022 року останній звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В. із заявою про вступ у спадщину [PERSON] , дочки померлого, спадкова справа №\~21/2022. Під час звернення до нотаріуса їм стало відомо, що спадкову справу заведено [PERSON] , яка подала документи, що вона є єдиною спадкоємицею як дружина померлого. Відтак, нотаріусу було повідомлено, що ця особа не може бути його дружиною, адже, фактично та юридично [PERSON] на день смерті не перебував у шлюбі. Крім того, адвокат зазначає, що після смерті [PERSON] , від імені дітей померлого діяв [PERSON] та процедурою організації похорону померлого, займався він особисто та його родичі: рідна сестра із сім`єю та двоюрідна сестра, [PERSON] ніхто не бачив, ні у лікарні, де перебував перед смертю померлий, ні на його похоронах, ні в період коли він приїхав на територію України. Як стало відомо, [PERSON] була фіктивною дружиною у період з 11 грудня 2015\~року по 28 січня 2020 року, оскільки рішенням мирового судді судової дільниці №\~7 Нижньовартовського судового району м. Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу Югри російської федерації від 28 січня 2020 року шлюб розірвано та шлюбні відносини припинились з 03 березня 2020 року. До спадкової справи був долучений оригінал свідоцтва про розірвання шлюбу. Крім того, під час подачі додаткових документів, які вимагала надати приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В., для підтвердження родинних відносин заявниці [PERSON] , нотаріусом було повідомлено про наявність рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року (справа №\~466/5733/23), за заявою [PERSON] , яким встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11 грудня 2015 року до моменту його смерті. Проте, постановою Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року вказане рішення було скасовано та заяву про встановлення юридичного факту перебування у шлюбі залишено без розгляду. 14 листопада 2023 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , було подано заяву до нотаріуса про видачу Свідоцтва про спадщину на все майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та яке йому належало на праві власності. Однак, нотаріусом у задоволенні цієї заяви було відмовлено, у зв`язку з тим, що залишається невирішене питання щодо встановлення кола спадкоємців, та станом на цей час є ще одна особа [PERSON] , яка подала заяву на спадщину та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Та цього ж дня, було подано позов у суд про усунення [PERSON] з кола спадкоємців та права на спадщину, яка була та є чужою особою для померлого [PERSON] . Представник позивача вказує, що єдиним законним спадкоємцем першої черги за законом є лише дочка померлого [PERSON] . Автор позовної заяви також зазначає, що на день подання заяви про прийняття спадщини їй було відомо, що [PERSON] належало на праві власності, користуванні та володінні наступне майно: 1) транспортний засіб марки «Honda», модель «CR-V», сірого кольору, номер шасі:\~ [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2) квартира, за адресою: [ADDRESS] ) квартира, за адресою: [ADDRESS] , про яке було заявлено нотаріусу. Проте, нотаріус повідомив, що померлому належало тільки транспортний засіб та квартира за адресою [ADDRESS] , а квартира за адресою [ADDRESS] , за якою був зареєстрований [PERSON] на день смерті не належала йому на праві власності, тому, не входить до спадкового майна. Згідно інформаційної довідки №\~331476059 від 08 травня 2023 року щодо квартири, за адресою: [ADDRESS] , в якій вказано, що [PERSON] 27 січня 2014 року набув право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВТО448569. В подальшому цю квартиру подарував племіннику [PERSON] , на підставі договору дарування №\~783, посвідченого 04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В. 05 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу №\~4655, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. власником цієї квартири стала [PERSON] . Таким чином, оскільки шлюб був укладений на території російської федерації та тривав з 11 грудня 2015 року по 03\~березня 2020 року, отже, це майно було придбане під час перебування [PERSON] у шлюбі із померлим [PERSON] та є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, на думку сторони позивача, частка спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності на майно, яке набуте у 2017 році за час перебування у шлюбі з [PERSON] та було зареєстроване за нею становить майна подружжя, що фактично є спадковим майном, яке повинно бути включене до загальної спадкової маси. Тож визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку після смерті батька й те, що позивач згідно частини першої статті 1268 ЦК\~України прийняв спадщину у строки, визначені частиною першою статті 1270 ЦК України, вважає позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] в порядку спадкування права власності на частину спірної квартири ґрунтується на вимогах закону. Щодо визнання\~недійсним договору\~дарування квартири,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та своєю\~матір`ю [PERSON] ,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Мартюк\~Н.М.\~26\~грудня 2022\~року,\~свідомо приховала\~факт придбання\~даного майна\~під час\~перебування із\~померлим [PERSON] \~у шлюбі,\~що є\~спільним майном\~подружжя.\~Також,\~приховала факт\~смерті співвласника\~цього спірного\~майна та\~наявність заведеної\~спадкової справи.\~Її дії\~були свідомо\~спрямовані на\~встановлення спадкоємцям\~ [PERSON] ,\~а саме:\~позивачу [PERSON] \~(яка\~є єдиною\~законною спадкоємицею,\~що прийняла\~спадщину)\~перешкод в\~оформленні права\~на спадкування\~та такий\~договір дарування\~на квартиру\~суперечить вимогам\~закону,\~оскільки не\~спрямований на\~реальне настання\~обумовлених ним\~правових наслідків\~та такі\~дії свідчать\~про недобросовісну\~її поведінку.\~Також представник\~позивача підкреслює,\~що була\~недобросовісна поведінка\~зі сторони\~матері відповідача\~ [PERSON] \~(обдарована)\~ адже, остання також чітко знала, що її дочка (дарувальник) на момент вчинення дій щодо укладання договору дарування, відповідною заявою відкрила спадкову справу на майно померлого [PERSON] , її колишнього чоловіка та претендувала на спадкове майно. Крім того, оскільки між померлим [PERSON] та [PERSON] був укладений у 2015 році на території російської федерації шлюб, відомості про який відсутні у реєстрах на території України, відповідно, нотаріус який вчиняв дії при укладанні спірного договору дарування, не міг знати про те, що дарувальник перебувала у шлюбі з померлим під час придбання спірного майна, та те, що відкрита спадкова справа та до спадкової маси якого за законом належить спірної квартири на яку мають право законні спадкоємці. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідачі [PERSON] , [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ ЦПК України), не скористалися. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. своїм правом для подачі пояснень щодо позову або відзиву на позовну заяву не скористалися. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2024\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.\~77, 78). Протокольною ухвалою суду від 16\~квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с.\~203). Представник позивача [PERSON] адвокат Кушпета І.В. позов підтримала в повному обсязі з мотивів, вказаних у позовній заяві.тПредставник відповідача [PERSON] адвокат Остапів Р.Ю. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, проте від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності за наявними в матеріалах справи документами (а.с.\~85) та від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. поступила заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.\~175, 192). Відповідно до\~частини першої\~статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , дата народження якого [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , актовий запис №\~524, виданий Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.\~20), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №\~00037851170 від 15 грудня 2022\~року (а.с.\~50 52). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №\~70932951 від 15 грудня 2022 року, приватним нотаріусом Бойко Л.В. була заведена спадкова справа №\~70049200, номер у нотаріуса 21/2022, після смерті [PERSON] (а.с.\~54). Згідно з копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , запис за №\~4804, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , (а.с.\~22, 23). [PERSON] є громадянкою Канади, що підтверджується паспортом громадянина Канади серія [NUMBER] , дата видачі 17 грудня 2019 року, дійсний до 19 грудня 2029 року, місце видачі Келовна (а.с.\~27 29). 11\~грудня 2015\~року був\~зареєстрований шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] ,\~про що\~свідчить довідка\~про укладення\~шлюбу №\~А-00648,\~в єдиному\~державному реєстрі\~записів актів\~цивільного стану\~наявний запис\~акту про\~укладення шлюбу\~№\~1879,\~здійснено переклад\~із російської\~мови (а.с.\~38\~ 40)\~та розірваний\~03\~березня 2020\~року,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~розірвання шлюбу,\~складено запис\~акту про\~розірвання шлюбу\~№\~130209860008800457006,\~здійснено переклад\~із російської\~мови (а.с.\~41\~ 49). 15 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с.\~61). 24 березня 2023 року [PERSON] звернулася до п`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.\~37). Відповідно до довіреності від 02 червня 2023 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у всіх органах та вчиняти від її імені правочини, строком на п`ять років, без права передоручення (а.с.\~32). 14 листопада 2023 року [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , подав заяву до приватного нотаріуса Тернопільського нотаріального округу Бойко Л.В., про видачу свідоцтва на право про спадщину за законом, єдиній спадкоємиці [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно: 1) транспортного засобу марки «Honda CR-V»; 2) квартири за адресою: [ADDRESS] , (а.с.\~55). 14 листопада 2023 року за №\~123/02-14 приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Бойко Л.В., надала відповідь [PERSON] , в якій вказала, що станом на 14\~листопада 2023 року, особи, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . За наявними документами, які є у спадковій справі, [PERSON] не є єдиним спадкоємцем та свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на все майно є неможливим (а.с.\~56). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №\~331476059 від 08\~травня 2023 року, квартира, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 278073761250, належить на праві власності [PERSON] , частка\~1/1, на підставі договору дарування, реєстр №\~2041, від 26 грудня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. (а.с.\~57 60). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2023 року (справа №\~466/13411/23) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення з кола спадкоємців, що мають право на спадкування за законом спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця (а.с.\~68, 69). Відповідно до відповіді ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 21 травня 2024\~року №\~273/07-2 станом на 29 грудня 2012 року згідно обліку технічної інвентаризації власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Денисюком І.Л. 18 вересня 2000 року, за реєстром №\~4697 (а.с.\~70). Як вказано у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості №\~201-20240913-0008405853 від 13 вересня 2024 року, оціночна вартість квартири, за адресою: [ADDRESS] , становить 1\~489\~203,99 грн (а.с. 71 73). У технічному паспорті на квартиру за адресою: [ADDRESS] , складений Тернопільським міським бюром технічної інвентаризації від 28 вересня 2000 року, зазначено, що ця квартира є трьохкімнатною, загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. (а.с.\~154 156). Згідно з договором дарування квартири від 04 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В., зареєстровано в реєстрі за №\~783, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дарувальник передає безоплатно у власність, а обдарований приймає у власність належну дарувальнику квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250 (а.с.\~151, 152). У витязі\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№\~20026069\~від 04\~квітня 2014\~року вказано,\~що на\~праві приватної\~власності квартири\~ [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250 належить [PERSON] (а.с.\~153). 17 серпня 2015 року була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В., зареєстровано в реєстрі за №\~2207, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, строком до 17 серпня 2020\~року (а.с.\~158 зворотня сторона 159). Як вказано\~у довідці\~ДП «Дружба\~сервіс-житло\~2»\~№\~2636\~від 04\~жовтня 2017\~року власником\~квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.\~157). 05 жовтня 2017 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., у якій вказано, що квартира [ADDRESS] придбавається нею за особисті кошти, у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказані кошти, в тому числі відповідно до статей 69 74, 97 Сімейного кодексу України (далі СУ України) відсутні (а.с.\~162). Згідно інформацій\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта №\~99418766\~та №\~99419119\~від 05\~жовтня 2017\~року [PERSON] \~належить на\~праві приватної\~власності квартира\~ [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250 (а.с.\~164, 165). У звіті про оцінку майна №\~2263738_05102017_117 від 05 жовтня 2017 року, виконаного [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить 400\~020 грн (а.с.\~167). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., зареєстровано в реєстрі за №\~4655,\~укладеного між\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] ,\~за цим\~договором продавець\~продав,\~а покупець\~купила належну,\~на праві\~приватної власності\~продавцю квартиру\~ [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250. Продаж цей вчинено сторонами за 400\~020 грн, що еквівалентно 14\~734дол. США (а.с.\~149, 150, 195, 196). 26 грудня 2022 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., в які вказано, що квартира [ADDRESS] , є її особистою приватною власністю і такою, що придбана нею за власні кошти, на момент придбання квартири вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі та не проживала однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, має усі права власника щодо вільного одноосібного розпорядження квартирою і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказане майно, в тому числі відповідно до статей 69 74, 97 СК України відсутні (а.с.\~194). Згідно з\~договором дарування\~квартири від\~26\~грудня 2022\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Мартюк\~Н.М.,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№\~2041,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~дарувальник передає\~безоплатно у\~власність,\~а обдарована\~приймає у\~власність належну\~дарувальнику квартиру\~за [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250 (а.с.\~193). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 2.2. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України; далі ЦК\~України). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року, справа №\~910/10784/16). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа № 753/8671/21), постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року (справа № 582/18/21). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року, справа №\~761/42030/21, постанову Верховного Суду від 11 грудня 2023 року, справа №\~607/20787/19). 2.3. Як було зазначено, судом встановлено, що згідно з договором дарування квартири від 04 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В., зареєстровано в реєстрі за №\~783, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дарувальник передає безоплатно у власність, а обдарований приймає у власність належну дарувальнику квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., зареєстровано в реєстрі за №\~4655, укладеного між [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , та [PERSON] , за цим договором продавець продав, а покупець купила належну, на праві приватної власності продавцю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250. Продаж цей вчиняється сторонами за 400\~020 грн, що еквівалентно 14\~734дол. США. Також, 05 жовтня 2017 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., в якій вказано, що квартира [ADDRESS] , придбавається нею за особисті кошти, у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказані кошти, в тому числі відповідно до статей 69 74, 97 СК України відсутні. За приписами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Разом із тим, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року, справа №\~711/2302/18). Таким чином, [PERSON] достеменно знаючи про те, що дружина [PERSON] придбаває квартиру [ADDRESS] , не вчиняв жодних дій, що давало б підстави вважати цей об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., зареєстрований в реєстрі за №\~4655, ніким не оспорювався, не ставився під сумнів, є чинним, а отже, вказана квартира з 2017 року належала на праві особистої приватної власності [PERSON] . 2.4. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року №\~6-р(ІІ)/2022). У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома). Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року №\~6-р(ІІ)/2022). Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства. Так, частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша); на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (частина друга). Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина\~друга); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина третя). Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 328 ЦК України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тож [PERSON] \~немаючий фактичних\~та юридичних\~перешкод для\~володіння,\~користування,\~розпорядження своїм\~майном уклала\~договір дарування\~квартири від\~26\~грудня 2022\~року,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Тернопільського\~міського нотаріального\~округу Мартюк\~Н.М.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№\~2041,\~укладений між\~нею та\~ [PERSON] ,\~за яким\~дарувальник передала\~безоплатно у\~власність,\~а обдарована\~прийняла у\~власність належну\~дарувальнику квартиру\~за [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв.м., житловою 35,1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 278073761250. 2.5. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року, справа №\~334/7687/21). Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 223 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Під помилкою слід розуміти неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін. Відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. [PERSON] набула на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за договором від 05 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., зареєстрований в реєстрі за №\~4655, який ніким не оспорювався, є чинним, і не ставиться під сумнів сторонами у межах цього провадження. [PERSON] , якій на праві приватної власності належала ця квартира, за договором дарування подарувала вказаний об`єкт нерухомого майна своїй матері, позивачем не надано й у матеріалах справи відсутні докази того, що при укладенні цього договору були порушені вимоги щодо форми його укладення, існувала помилка щодо природи правочину, він не створює юридичних наслідків або його сторони переслідували якусь іншу мету. 2.6. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , актовий запис №\~524, виданий Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). За статтею 1217 ЦК\~України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218). Аналіз приписів статей 1216 1218 ЦК України у їх системному зв`язку зі статтею\~328 ЦК\~України дає підстави для висновку, що спадкування є однією з підстав виникнення права власності. За частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК\~України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша третя статті 89 ЦПК України). Позивачем,\~у межах\~цього провадження,\~не надано\~суду належних,\~допустимих та\~достовірних доказів,\~які б\~свідчили,\~що квартира\~ [ADDRESS] , перебувала у спільній сумісній власності подружжя ( [PERSON] і [PERSON] ) та, відповідно, могла б бути віднесена до спадкової маси після смерті [PERSON] . ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви 3.1.\~Враховуючи вищенаведене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Кушпета\~І.В.,\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватний нотаріус\~Тернопільського міського\~нотаріального округу\~Бойко Л.В.,\~приватний нотаріус\~Тернопільського міського\~нотаріального округу\~Мартюк Н.М.\~про визнання\~недійсним договору\~дарування квартири\~та визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування не\~підлягає задоволенню,\~оскільки позивачем\~не доведено\~факту перебування\~квартири [ADDRESS] , у спільній сумісності власності подружжя, відповідно не доведено факту недійсності договору дарування від 26 грудня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., зареєстровано в реєстрі за №\~2041, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . 3.2.\~Відповідно до\~частини першої,\~пункту 2\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи той факт, що у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено у повному обсязі, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід віднести на рахунок позивача в межах понесених.

Outcome: dismissed