Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

25.08.2025 представник позивача, за довіреністю у справі Бурець Катерина Василівна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», що зареєстрований судом 01.09.2025, мотивуючи тими, що між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-209997744, забезпечений транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] . 14.11.2022 відповідач, керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2023 по справі № 362/380/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2023 по справі № 362/379/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. До позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа та надала усі необхідні документи. На підставі поданої заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі страхового акту ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 155 493,35 грн потерпілій стороні. Позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування шкоди у порядку регресу, проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило та виплати відшкодування у порядку регресу з боку відповідача здійснено не було. Тому, просила у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»\~ збитки у порядку регресу у розмірі 155493,35 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. 03.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.10.2025 11:30. Представник позивача, за довіреністю у справі Бурець Катерина Василівна, у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві вказала клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що 14.11.2022 о 08:15 на а/д М-05 «Київ Одеса» 54 км+600 м, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] , у порушення п.п.2.3б,12.1,13.1 ПДР України, не був уважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] , водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями, [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 07.02.2023 постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2023 у справі № 362/380/23, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також, 14.11.2022 о 08:15 на а/д М-05 «Київ Одеса» 54 км+600 м, водій [PERSON] , керував транспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] , у стані сп`яніння, що підтверджено результатами огляду водія за його згодою за допомогою приладу Drager (ARLM-0298), згідно якого стан алкогольного сп`яніння перевищував допустиму норму. 28.02.2023 постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2023 у справі № 362/379/23, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанови про визнання [PERSON] винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 130 та ст. 124 КУпАП набрали законної сили, а отже, [PERSON] , відповідно до положень ст. 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] . Встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-209997744, забезпечений транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] . Також встановлено, що автомобіль марки «KIA SPORTAGE», д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, яка звернулася до\~ ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про здійснення страхового відшкодування та 02.12.2022 їй було виплачено страхове відшкодування у розмірі 155493,35 грн, на підставі страхового акту № 220000644353 від 01.12.2022, розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 220000644353 від 01.12.2022, що підтверджено платіжною інструкцією № 3Р088131 від 02.12.2022. Тобто, враховуючи вищезазначене, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визнала вищезазначену ДТП страховим випадком, виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля та звернулось до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування за рахунок відповідача у порядку регресу. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV - був чинним на час виникнення правовідносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно п.а ч. 38.1.1. ст. 38.1 Закону України «Про страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки, відповідач, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановами суду, тому позивач, виплативши на користь потерпілої спричинену пошкодженням належного їй автомобілю шкоду, набув право регресу до відповідача. Вказані вище у рішенні обставини визнаються відповідачем, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У даному випадку, позивачем доведено обставини справи, які входять до предмету доказування та у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин справи і у добровільності їх визнання відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, тому, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved