Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Cлужба у справах дітей по Слобідському району Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в якому просив зобов`язати [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] ; визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] , надсилання фото, відео матеріалів дитини у мессенджери viber, whatsapp, telegram, Meet, закріплені за номером [NUMBER] , або на електронну пошту: [INFO] ; комунікація електронним засобом зв`язку за допомогою відео зв`язку: viber, whatsapp, telegram, Meet, закріплені за номером [NUMBER] ; Skype, Zoom та інш., за графіком побачень: вівторок - о 18:00 - трив.: 1 год., четвер - о 18:00 - трив.: 1 год., субота, неділя - о 15:00 трив.: 2 год. за Київським часом. 20.09.2024 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву в якій просив визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] : надсилати фото, відео матеріалів дитини у мессенджери viber, whatsapp, telegram, Meet, закріплені за номером [NUMBER] , або на електронну пошту: [INFO] ; комунікація електронним засобом зв`язку за допомогою відео зв`язку: viber, whatsapp, telegram, Meet, закріплені за номером [NUMBER] ; Skype, Zoom та інш., за графіком побачень: вівторок о 18:00 - трив.: 1 год., четвер о 18:00 - трив.: 1 год., субота, неділя - о 15:00 трив.: 2 год. за Київським часом. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Пізніше шлюб з [PERSON] , було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року. Їх спільна дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю за адресою : [ADDRESS] . Місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків, що цілком узгоджується з нормами ч.1 ст. 160 СК України. Також вказав, що відповідач постійно перешкоджала йому у побаченні з дитиною, а саме: не пускала в квартиру, влаштовувала сварки, кидалась битися. В свою чергу він намагався побачити сина, дарував іграшки, купував продукти харчування, надсилав гроші, що необхідно для гармонійного та повноцінного розвитку його дитини. Окрім того, вказав, що сторони не досягли згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини, тому він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, за викликом з`являвся до служби. Служба надала спростовану відповідь, та проінформувала про повторне звернення, в подальшому він поїхав до батьків на окуповану територію у м. Довжанськ Луганської області та був вимушений залишитись, оскільки його батько та бабуся захворіли на Covid-19. Позивач зазначив, що він сумлінно та добровільно виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дитини, проте матір перешкоджає його побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися з ним. Враховуючи вищевикладене, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 17.02.2025 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Cлужба у справах дітей по Слобідському району Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Крім того ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 15.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви від 20.09.2024 року підтримав та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Неодноразово надавала до суду заяви про відкладення судових засідань у зв`язку з її хворобою та хворобою малолітнього сина. Однак, на підтвердження поважності причини неявки до судового засідання будь-яких доказів надано не було. В наданому до суду відзиві на позов зазначила, що вони з позивачем перебували у шлюбі, та від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . В продовж їх спільного життя позивач не надавав матеріальної допомоги для утримання дитини. 26.07.2020 року позивач побив відповідача, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до поліції. Крім того вказала, що 22.12.2020 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова (справа № 641/8192/20) було розірвано шлюб з позивачем, також рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 року (справа № 641/8431/20) було визначено місце проживання їх спільної дитини разом з матір`ю. Також 26.10.2021 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 641/4437/20 було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1006,50 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття, і аліменти на утримання відповідача у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку до досягнення віку 3 років дитиною. У відношенні позивача на даний час відкрито 5 виконавчих проваджень про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості по аліментам, та про стягнення пені - № АСВП [NUMBER]; № [NUMBER] ; № АСВП [NUMBER]; № АСВП [NUMBER]; № АСВП [NUMBER], які перебувають на виконанні у Довжанському відділі державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та винесено постанову про накладення арешту на майно позивача. Згідно до вказаних проваджень позивач станом на жовтень 2024 року має перед відповідачем загальну заборгованість за аліментами у розмірі понад 95 тис. грн., пені понад 3 тис грн., та заборгованість перед державою по стягненням по судовим зборам у розмірі понад 4 тис. грн. Відповідач зазначила, що позивач ніяким чином не піклується про їх спільну дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , його дошкільним розвитком, підготовкою до самостійного життя, та зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, і лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з [PERSON] в необхідному обсязі для його нормального самоусвідомлення, відмовляється навіть привітати [PERSON] з днем народження, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу [PERSON], не створює умов для отримання дошкільної освіти. Позивач своєї агресією до відповідача і до дитини, створив умови, які шкодять її інтересам. Позивач покладених законом на батьків обов?язки, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні [PERSON] . Всі питання щодо виховання вирішуються відповідачем самостійно без участі та підтримки з боку позивача. Їх спільна дитина знаходиться на повному утриманні відповідача. Окрім іншого вказала, що вона звернулася до суду з позовом про позбавлення позивача батьківських прав. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Cлужби у справах дітей по Слобідському району Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ради до судового засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До судового засідання представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до судового засідання не з`явився, в наданих до суду письмових поясненнях просив справу розглядати за його відсутності .Надав до суду висновок щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно до повторно виданого свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 18.04.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 15). Відповідно до листа Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 3364/0/202-20 від 03.12.2020 року вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, у межах компетенції та наданих повноважень, розглянуто звернення [PERSON] від 20.11.2020 року щодо усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] [PERSON] рекомендовано обрати бажаний спосіб усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З листа Cлужби у справах дітей по Слобідському району Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради № 08-22/671-24 від 01.04.2024 року вбачається, що з метою з`ясування обставин, викладених у заяві, [PERSON] було запрошено до Служби. Станом на 31.05.2024 року [PERSON] до Служби не з`явилася. У зв`язку з викладеним провести профілактичну бесіду з [PERSON] на цей час, не представляється можливим. Висновок про доцільність/не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав буде надано представником органу опіки та піклування до суду після розгляду даної справи на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради на підставі ухвали суду про відкриття провадження у справі, у якій Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради буде залучений у якості 3-ї особи. Відповідно до наданого до суду висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] № 335 від 25.09.2025 року вбачається, що Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року (дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками щодо участі одного з батьків у вихованні дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У наданому до суду до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] № 335 від 25.09.2025 року вбачається, що Департаментом служб, як представник органу опіки та піклування, було проведено співбесіду з матір`ю дитини та обстежені умови проживання дитини та зазначено, що [PERSON] було надано докази, які підтверджують факт виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини, матір опікується станом здоров`я дитини та забезпеченням їй належного догляду та супроводжує сина до центру дошкільної освіти. Батько у з`ясуванні питань щодо відвідування дитиною дитячого освітнього простору участі не приймав, до поліклініки з питань, що стосуються здоров`я дитини не звертався. [PERSON] на співбесіду до Департаменту служб не з`явився, необхідний пакет документів не надав, а саме відсутня інформація щодо стану психологічного здоров`я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підставі викладеного Департамент служб вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому висновок органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №335 від 25.09.2025 року про недоцільність визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , обґрунтовується лише не наданням батьком всіх документів, які є обов`язковими для врахування у такій категорії справ, непроведення із ним бесіди і позицію матері дитини. При цьому, на переконання суду, органом опіки та піклування повною мірою не враховано обставин знаходження позивача на тимчасово окупованій території України (далі - ТОТ) і неможливість особистої його явки до органу опіки та піклування. З врахуванням викладеного, суд вважає даний висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки у висновку не наведено об`єктивних обставин і даних, що унеможливлюють участь позивача у вихованні його сина, органом опіки і піклування не встановлено вагомих причин, з яких батьку недоцільно спілкуватись з дитиною, фактично даний висновок носить формальний характер. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Також встановленим є факт конфліктної ситуації між сторонами та наявність спору між батьками щодо участі батька у вихованні дитини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у вихованні і спілкуванні із сином вони не можуть. В обгрунтування заперечень проти позовних вимог позивача відповідачем зазначено про те, що спільний син сторін, станом на сьогодні перебуває на повному її утриманні, позивач не цікавився станом здоров`я сина та не приймає участі у матеріальному забезпеченні їх спільної дитини і має заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідача. Такі доводи не можуть бути підставою для відмови в позові батьку дитини, який бажає спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні на даний час. При цьому слід врахувати і вік дитини з якого вона може свідомо спілкуватись з батьком. Окрім того, у своєму відзиві відповідач посилається на факти застосування щодо неї з боку колишнього чоловіка фізичного насильства та зазначає про нанесення останнім їй тілесних ушкоджень, за фактом нанесення яких було внесені відомості про кримінальне правопорушення у відношення [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, будь-яких доказів на підтвердження вищезазначених обставин та встановлення факту протиправних дій [PERSON] у відношенні відповідача чи притягнення позивача до кримінальної або адміністративної відповідальності, а також наявності у [PERSON] залежності від наркотичних препаратів або алкогольних напоїв та психічних захворювань до суду надано не було. Доказів щодо негативного впливу батька на дитину або обставини, які б свідчили про неможливість участі батька у вихованні дитини матеріали справи не містять, відповідачем та службою у справах дітей суду не надано. На підставі викладеного суд не може прийняти твердження відповідача про, що спілкування з батьком через онлайн-платформу може спричинити у дитини стрес або навіть страх, як такі, що не підтверджуються відповідними доказами. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. Будь-яких доказів того, що спілкування дитини з батьком шкодить здоров`ю хлопчика, його емоційному чи психологічному стану, або суперечать інтересам дитини іншим чином, матеріали справи не містять. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Водночас участь батька у вихованні дитини має бути обов`язковою, тому спосіб участі батька у вихованні сина, буде відповідати розумному балансу участі батька у вихованні дитини та якнайкращим інтересам [PERSON] з урахуванням його віку та дотриманням його режиму дня та відпочинку. При встановленні способу спілкування, суд має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на надані в судовому засіданні пояснення позивача, вважає необхідним зазначити, позивач на теперішній час мешкає на ТОТ, а дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] в місті Харкові у зв`язку з чим є неможливим встановлення способу участі батька, шляхом забезпечення можливості спілкування з дитиною за місцем проживання позивача та відповідача. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що на час звернення до суду з цим позовом та розглядом справи не вбачається можливим забезпечити спілкування дитини та батька, який знаходиться на ТОТ, іншим шляхом ніж за допомогою будь-якого додатка чи додатку для обміну повідомленнями у форматі відеозв`язку в присутності матері та, з врахуванням віку дитини та дотриманням його режиму дня і відпочинку та стану здоров`я дитини, вважає за доцільне визначити порядок участі шляхом спілкування батька з дитиною щочетверга та щонеділі з 18 год до 19 год. Щодо позовних вимог щодо визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] шляхом надсилання фото та відеоматеріалів дитини у месенджери viber, whatsapp, telegram, meet, закріпленими за номером [NUMBER] або на електронну пошту [INFO] слід зазначити наступне. Позивачем у позовній заяві не зазначено які саме фото та відео матеріали, що стосуються дитини він просить надсилати йому, чи існують вони на час розгляду справи та чи перебувають вони у відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає визначеним чинним законодавством способом захисту порушених прав та способам участі батьків у спілкуванні та вихованні дітей. З огляду на викладене, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010 року). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на спілкування із малолітнім сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини та відповідатиме найкращим інтересам дитини. Окрім того, суд зауважує, що у випадку зміни умов, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовною заявою про зміну встановленого способу участі батька у вихованні дитини. Відповідно відповідач не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дитини на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, у визначеному судом порядку, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні сина. До того ж дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових способів спілкування позивача з дитиною. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial