Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з березня по червень 2015 року позивач підтримувала близькі стосунки з відповідачем у справі [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Син записаний на прізвище матері, а по батькові ім`я відповідача, що відповідає вимогам ст. 135 СК України. В травні 2016 року між сторонами знову відновилися стосунки та до вересня 2016 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідач не заперечував, що [PERSON] його син, приймав участь у його утриманні та вихованні. З вересня 2016 року поступово усунувся від обов`язку утримання сина, відповів, що лише після доведення його батьківства продовжить надавати допомогу на утримання сина. Таким чином, відповідач фактично відмовляється від визнання батьківства та не утримує дитину, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2022 року призначено судово молекулярно-генетичну експертизу. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2023 року відновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.04.2023 року у задоволенні клопотання про зупиненні провадження у справі відмовлено. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31.05.2023 року зупинено провадження у цивільній справі до звільнення відповідача з військової служби. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.09.2024 року поновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2025 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12.05.2025 року поновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10.09.2025 року заяву про уточнення позовних вимог залишено без розгляду та повернуто позивачу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому визнано факт, нетривалого підтримання стосунків з позивачем, та імовірність того, що є батьком народженого [INFO] [PERSON] . З позивачем не жив однією сім`єю, періодично зустрічалися, готовий визнати позовні вимоги в частині визнання батьком дитини, та внесення змін до актового запису лише після проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. У випадку підтвердження батьківства, частково визнає заявлені вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/6 від доходів. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а проживали разом у певний період часу. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , та його батьками вказано: батько [PERSON] ; мати [PERSON] . 17.08.2021 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2021 року. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Статтею 128\~СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~135\~СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно п. 5 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~застосування окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~№ 3\~від 15.05.2006 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за її заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Звертаючись до суду із позовом позивач просить про визнання батьківства, пославшись на положення статті 128 СК України. Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року за\~№ 789\~-\~XII та ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Норми статті 128\~СК України регулюють правовідносини щодо встановлення батьківства при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Відповідно до пп. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13 пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126\~СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що державну реєстрацію народження [PERSON] проведено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За положеннями ст.\~134\~Сімейного кодексу\~України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 Сімейного кодексу України, або рішенням суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2025 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання можливості походження дитини від відповідача. Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 30.04.2025 року № 103-47-2025 встановлено, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Враховуючи вищевикладене, а також обставини встановлені судом, з урахуванням дослідження ДНК, а також те, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Судом встановлено, що відповідач у справі має на утриманні одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня дитина сторін зареєстрована разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не заперечується відповідачем. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved