Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У лютому 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва, з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: 1) виділити та визнати право власності на спадкове майно за позивачкою [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] : - частку будинку [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею - 26,5 кв.м.; - земельну ділянку, площею 0,125 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3221886401:36:116:0156; 2) виділити та визнати право власності на спадкове майно за відповідачем [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] : - 23/200 частини чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , площею 24,11 кв.м. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її та відповідача рідна тітка - [PERSON] , яка була рідною сестрою її батька, та батька відповідача, який є її двоюрідним братом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно: частину житлового будинку, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 0,125 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та 23/200 частини квартири [ADDRESS] , заповідала позивачці та відповідачу, в рівних частинах. 11 січня 2016р. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа № 8/2016, на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини. Також, з заявою про прийняття спадщини звернувся і відповідач. 20 лютого 2023р. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зважаючи на те, що у позивачки відсутні оригінали (правовстановлюючі) документи на вищезазначену спадкову масу, яка охоплена заповітом. Позивачка вважає, що оригінали зазначених документів на спадкове майно зберігаються у відповідача, який не бажає їх надати державному нотаріусу, та здійснити поділ спадкового майна, та враховуючи, що здійснити поділ в натурі майна не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх прав, шляхом поділу та визнання права власності за нею на спадкове майно у вищезазначеному варіанті поділу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та витребувано у Шостої київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 8/2016, відкритої щодо майна померлої [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд справи по суті. В судовому засіданні 14 травня 2025р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позові. Відповідач проти позову заперечував. Відзив на позов, стороною відповідача не подавався. В судове засідання 06 жовтня 2025р. відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] померла [PERSON] . Суд встановив, що за життя [PERSON] склала заповіт від 17 вересня 2014р., посвідчений секретарем Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, і зареєстрований в реєстрі за № 8, яким все належне їй майно: частину житлового будинку, що належить [PERSON] на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕАТ № 905270, індексний номер 15864677 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 0,125 га, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] , індексний номер 24835089 від 28 липня 2014р., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та 23/200 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом BTI № 798292, зареєстрованого в реєстрі за № 18-1030 заповідала, в рівних частинах: частина позивачці; та частину відповідачу. В судовому засіданні представник позивача звертала увагу суду, що за змістом заповіту невірно було здійснено переклад прізвища позивачки. З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2016р. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., на підставі заяви позивачки, як спадкоємця за заповітом, було заведено спадкову справу № 8/2016, номер у Спадковому реєстрі 58453285. Спадкоємцями, які прийняли спадщину померлої [PERSON] , є позивачка (заява про прийняття спадщини від 11 січня 2016р.), та відповідач (заява про прийняття спадщини від 02 лютого 2016р.), що підтверджується матеріалами спадкової справи. 20 липня 2023р. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі ст. ст. 1262, 1266 ЦК України, відповідно до якого племінники померлої [PERSON] : позивачка та відповідач успадкували по частки кожний земельної ділянки, площею 0,085 га, кадастровий номер: 3221886401:36:116:0158, місце розташування: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. У відповідності з п. п. 4.14, п. п. 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. № 296/5, який є чинним на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вбачається із матеріалів справи, державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як спадкоємцем за заповітом не було подано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке охоплено заповітом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ст. 1278 ЦК України). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 26 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК (435-15) про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що з метою захисту її прав, як спадкоємця за заповітом, після смерті спадкодавця [PERSON] , виділити її частку спадкоємця у натурі не можливо, а тому нею запропонований варіант поділу спадкової маси, який охоплюється заповітом, при цьому позивачка вважає, що правовстановлюючі документи на спадкову маса, яка охоплена заповітом перебувають у відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Такий виділ може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку. Якщо ж неможливо виділити частку спадкоємця у натурі, то спадкове майно передається одному із спадкоємців, а іншим - відповідна грошова компенсація. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 638/2267/14-ц від 11 грудня 2019р. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачка обґрунтовувала, заявлені позовні вимоги висновком про вартість майна від 24 січня 2024р., при цьому в судовому засіданні представник позивачки наголошувала, що поділ спадкової маси, яка охоплена заповітом в натурі не можливий. Однак протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача на обгрунтування зазначених оводів, не було надано до суду жодного належного доказу. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом критично оцінюється вказаний висновок про вартість майна від 24 січня 2024р., складений ТОВ «Експерт-Альянс», оскільки на час ухвалення рішення суду, вказаний висновок втратив чинність. Крім того, висновок не містить відомостей, що його було виготовлено саме для подання до конкретного суду, відсутні відомості про огляд об`єктів нерухомості, в тому числі і земельної ділянки. При цьому протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача взагалі не були надані відомості про неможливість виділу в натурі домоволодіння та земельної ділянки, з урахуванням ідеальних часток сторін у спадковій масі, яка охоплена заповітом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що сторона позивача позбавлені можливості зареєструвати право власності на спадкове майно, що охоплено заповітом, у позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з метою захисту прав позивачки, слід визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на: - частку житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею - 26,5 кв.м.; - частку земельної ділянку, площею 0,125 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3221886401:36:116:0156); - частку від 23/200 частини чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , площею 24,11 кв.м. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5250,0 грн.

Outcome: partial