Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у тому числі за минулий час, за наслідками розгляду якої рішенням суду від 23.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як повнолітньої доньки, на період її навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського у сумі 3028,00 грн щомісячно, починаючи з 21.07.2025 до закінчення навчання, тобто до 30.06.2028, але не довше, ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] в прибуток держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішено. 25.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про винесення додаткового рішення у справі № 145/1010/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у тому числі за минулий час, оскільки основним рішенням суду не вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, які понесла позивач. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 15000,00 грн, як компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник Пеньшіна С.О. не з`явились, згідно з поданою заявою представник позивача просить розгляд заяви проводити за відсутності позивача та його представника, просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яку поніс відповідач, оскільки ці витрати є неспівмірними зі складністю справи та наданими представником позивача послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З цих причин суд вважає можливим розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін, які були належним чином повідомлені, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 15 ЦПК України). Положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України, визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено . Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19). Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду справи у Тиврівському районному суді Вінницької області представляла адвокат Пеньшіна С.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.06.2025 № б/н. Про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу адвокат Пеньшіна С.О. зазначила в позовній заяві, вказавши орієнтований розрахунок витрат позивача, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, який становитиме приблизно 10000,00 грн. Рішення суду ухвалене 23.09.2025, цього ж дня надіслано сторонам, заява про винесення додаткового рішення надійшла до суду 25.09.2025, отже у визначені ЦПК України строки. Крім того, судом установлено, що 02.06.2025 між адвокатом Пеньшіною С.О. та позивачем [PERSON] укладено договір № б/н про надання правничої допомоги (а.с.65-67), відповідно до п. 2.1. умов якого гонорар адвоката визначається/розраховується відповідно до кількості витрачених адвокатом годин для надання правової допомоги клієнту, передбаченої розділом 1 цього договору. Сторони погодили гонорар адвоката у розмірі 2000 гривень/година. 25.07.2025 адвокатом Пеньшіною С.О. та позивачем [PERSON] підписано додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.06.2025 (а.с.68), якою доповнено п. 1.1 договору абзацом у наступній редакції: "Зокрема, адвокат надає будь-яку необхідну правову допомогу клієнту у розгляді справи №145/1010/25 (в якій клієнт є позивачем). Для цього адвокату надаються усі без виключення повноваження, передбаченні ЦПК України, іншими законами та нормативно-правовими актами України для позивача, стягувача, скаржника, заявника". 24.09.2025 адвокатом Пеньшіною С.О. та позивачем [PERSON] підписано акт прийому-передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.06.2025, у якому сторони погодили, що за надання правової допомоги строком 7,5 год сплачується гонорар в розмірі 15000,00 (а.с.69-70). Цього ж дня видано рахунок-фактуру № 1 (а.с.71). Отже, витрати на правничу допомогу понесені позивачем становлять 15000,00 грн. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Дослідивши докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, враховуючи клопотання відповідача про зменшення суми таких витрат, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, зокрема, в частині: витраченого часу на первинну консультацію, аналіз документів та правової ситуації - 2 год, складання та подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача - 1 год, складання позовної заяви, формування та подання до суду документів - 3 год, складання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - 1,5 год. Суд вважає, що надання правничої допомоги у цій справі не потребувало від професійного адвоката таких витрат часу, які вказані нею, оскільки практика в справах такої категорії є незмінною та регламентується декількома нормами СК України, позовна заява та процесуальні заяви по справі є однотипними та підтверджуються невеликим обсягом доказів, при цьому позивач та його представник участі у справі не приймали. З урахуванням викладеного загальний час витрачений адвокатом складає 2 год 30 хв (1 год 30 хв - консультація та написання позовної заяви, 1 год - заява про розгляд справи без участі та заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу), гонорар згідно з п. 2.1 договору про надання правової допомоги у справі складає 2000,00 грн, отже витрати на професійну правничу допомогу становлять 5000 грн (2 год 30 хв х2000 грн). Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Отже, суд дійшов висновку про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, які представник позивача просить стягнути з відповідача та які підлягають розподілу за результатами розгляду справи до 5000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23.09.2025 позовні вимоги позивача задоволено частково, основна вимога про стягнення аліментів задоволена, відмовлено в частині стягнення аліментів за минулий час, тому суд стягує витрати на професійну правничу допомогу, які суд визначив до розподілу, з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн. Враховуючи викладене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України є всі підстави для ухвалення додаткового рішення щодо вказаних судових витрат відповідача.

Outcome: partial