Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особа [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивач звертається до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про народження дитини [PERSON] , її матір`ю вказана [PERSON] , батьком - [PERSON] . Останнє відоме місце проживання гр. [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . [PERSON] з моменту народження [PERSON] участі у її вихованні та утриманні не бере. Під час бесіди з працівниками управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради дитина повідомила, що свого батька [PERSON] не пам`ятає.Враховуючи те, що дії та бездіяльність матері [PERSON] складали безпосередню загрозу для життя та здоров`я її доньки [PERSON] , Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради 12.06.2023 року прийнято рішення № 416 «Про негайне відібрання дітей». Згідно з наказами начальника Управління від 29.12.2023 № 31-вл [PERSON] влаштовано в сім`ю [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим позивач просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2025 року суддею Варакіною Н.Б. відкрито загальне позовне провадження по справі. 27 травня 2025 року ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького суддею Варакіною Н.Б. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду висновок про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове заідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження дитини [PERSON] , її матір`ю вказана [PERSON] , батьком - [PERSON] . Останнє відоме місце проживання гр. [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . [PERSON] з моменту народження [PERSON] участі у її вихованні та утриманні не бере. Під час бесіди з працівниками управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради дитина повідомила, що свого батька [PERSON] не пам`ятає. Дії та бездіяльність матері [PERSON] складали безпосередню загрозу для життя та здоров`я її доньки [PERSON] , Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради 12.06.2023 року прийнято рішення № 416 «Про негайне відібрання дітей». Згідно з наказами начальника Управління від 29.12.2023 № 31-вл [PERSON] влаштовано в сім`ю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристики комунального закладу «Ліцей» Лідер» Кропивницької міської ради» [PERSON] та [PERSON] самостійно здійснює виховання та утримання [PERSON] . За час проживання дитини в сім`ї [PERSON] батько [PERSON] долею доньки не цікавився, допомоги не надавав, до закладу не звертався. Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград від 17.02.2025 року, справа № 404/4898/23, дитину відібрано від матері без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Кропивницької міської ради, вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку, відповідач ухиляється від виховання та утримання доньки та свідомо нехтує своїми батьківськими правами. Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, вказують на злісність їх невиконання, що тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування з дитиною та створення інших умов для її нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання дитини, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину не залежить від віку батьків. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважає, що і вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та законною. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження частки квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. У відповідності до ст. 141, суд стягує з відповідача 1073,60 грн. судового збору на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved