Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувшись в Долинський районний суд Івано-Франківської області 24.03.2025 з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, просить ухвалити рішення, яким: стягнути з боржника яким є: [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 3332574 від 28.11.2021 у розмірі 42916.50 грн; стягнути з боржника яким є: [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422.40 грн; стягнути з боржника яким є: [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000.00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 3332574. Згідно п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 9900.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3712,50 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Вказаний договір був укладені в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, та підписані відповідачем із використанням електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договорів, вони прирівнюються до письмової форми. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3332574. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 3332574. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3332574 від 28.11.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 42916,50 грн, з яких: -заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 9900.00 грн; -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 31927,50 грн; -заборгованість за комісіями - 1089,00 грн (а.с.1-5). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 цивільна справа № 343/555/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.67). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 відкрито спрощене провадження у справі № 343/555/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором та призначено справу до розгляду з повідомлення сторін. Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, які повинні відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.69). Відповідачка [PERSON] 05.06.2025, подала в Долинський районний суд відзив на позовну заяву у справі №343/555/25, в якому зазначила, що позовні вимоги не містять під собою належного обґрунтування та не підлягають задоволенню, оскільки викладення позиції позивача є маніпулятивним перекрученням фактів і не відповідає дійсності. Зокрема, відповідачка заперечує факт укладення будь-якого кредитного договору з ТОВ «Мілоан», у тому числі договору №3332574, на який посилається позивач. Вона вказала, що не вчиняла жодних дій, спрямованих на укладення такого договору, не подавала заявки на отримання кредиту, не створювала та не використовувала особистого кабінету на сайті https://miloan.ua, не користувалася паролями чи одноразовими кодами, не отримувала та не використовувала будь-яких грошових коштів. [PERSON] наголосила, що нікому не надавала представницьких або агентських повноважень на укладення від її імені будь-яких фінансових договорів, у тому числі договору №3332574, а також не надавала згоди на обробку своїх персональних даних. У зв`язку з цим вважає, що надані позивачем документи не є належними, допустимими та достовірними доказами, а сам договір є сфальсифікованим, оскільки не містить підписів сторін. Також відповідачка зазначила, що у наданих позивачем матеріалах відсутні докази фактичної передачі коштів, розрахунки заборгованості чи підтвердження правильності нарахування процентів. На її думку, йдеться не про реальні грошові кошти, а про створені кредитодавцем електронні записи, що не мають грошової вартості. Крім того, [PERSON] звернула увагу на те, що ТОВ «Мілоан» згідно з КВЕД 64.92 не є банківською установою і не має права нараховувати відсотки за користування кредитом. Вона також висловила сумнів у легітимності нормативно-правових актів, на які посилається позивач, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», зазначивши, що не акцептувала їх дії, а тому вони не породжують для неї правових наслідків. Крім того, відповідачка вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, який слід обчислювати від дати закінчення договору - 26.02.2022, тоді як договір відступлення права вимоги укладено лише 26.07.2024, що не може вважатися підставою для поновлення або переривання строку позовної давності. У зв`язку з викладеним відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.90-94). Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. (витяг з ЄДРЮО,ФОП та ГФ а.с.108) скористалася своїм правом та 16.06.2025 через систему «Електронний суд » подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що 28.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір №3332574. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладанняд позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікація відповідачки підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідачки було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідачка не заперечує, що всі відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідачки (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від її імені, відповідачкою не надані. Таким чином вбачається, що укладений кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. З наданих документів вбачається, що договір було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачкою укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Щодо ймовірних шахрайських дій Відповідачка не надає доказів наявності будь-якого кримінального провадження, за результатами якого може бути або повідомлено про підозру або закрито провадження за відсутністю події кримінального правопорушення чи за відсутністю складу кримінального правопорушення, пред`явлено підозру винним особам, тощо. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано. Щодо доказів отримання коштів. Враховуючи, що ТОВ «Мілоан» не є банком, відповідна операція була здійснена АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладеного між сторонами договору. В матеріалах справи наявна квитанція АТ КБ «Приватбанк» про успішне перерахування 28.11.2021 грошових коштів у розмірі 9 900,00 грн на картку № [NUMBER] . Призначення: кошти згідно договору № 3332574. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідачки не заслуговують на увагу. Також треба зазначити, що посилання відповідачки на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречним, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ. Відповідно, не заслуговують на увагу посилання відповідачки на практику Верховного Суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за якими є банки. Твердження відповідачки про те, що вона не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідачка, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідачка вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідачка має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою вона користується, не надходили. Зокрема, вона мала можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Щодо строку позовної давності. Перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідачки на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останньої про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Просить позовну заяву ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. Відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про застосування позовної давності (а.с.102-107). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Поновлено строк на подачу клопотання про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д): - інформацію, чи видавалась АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ; - докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 9900,00 грн., які 28.11.2021 року були на неї перераховані, а саме: витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 28.11.2021 по 28.12.2021 року; - ідентифікаційні дані власника картки та повний номер карткового рахунку № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; - інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 28.11.2021 по 28.12.2021 року. - інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (а.с.128-130). Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» - Німченко А.Р., (довіреність від 31.01.2025 а.с.137) в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі зіславшись на викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив обставини. Просила позов задоволити. Відмовити відповідачці у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала , просила у позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник відповідачки - [PERSON](довіреність від 04.08.2025 а.с.124) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача до його довірительки [PERSON] заперечив, подав заяву про закриття провадження у справі №343/555/25, в якій просив, закрити провадження у справі № 343/555/25 внаслідок відсутності спору між сторонами справи, позивачем - ТОВ "Факторинг Партнерс" та відповідачкою , [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що викладення позиції позивача вважає шахрайським маніпулятивним перекрученням, пересмикуванням фактів, якщо не суцільною брехнею. Його представник, автор та підписант позовної заяви, зосередився на доведенні «безвідмовного» аргументу - «беззаперечності» «законності» вимоги стягнення з відповідачки «боргу» на основі сфальшованих документів з використанням відомих фальшувальникам персональних даних, номера «фінансового» (прив`язаного до банківського картрахунку відповідачки) телефону відповідачки, електронної адреси відповідачки. Обґрунтування позивача полягає у формулюваннях «за нормою», «згідно зі статтею», «відповідно до ст.»,«згідно/відповідно Договору», «відповідач здійснив дії», «Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви». Втім, навіть у двох останніх формулюваннях однозначні ствердження про відповідача та позичальника є суб`єктивною думкою представника позивача (правовою позицією позивача), яка не підтверджується об`єктивним доказами у цивільній справі. Як з`ясовано під час опитування представника позивача в судовому засіданні 17.09.2025, будь-які докази особистої участі відповідачки [PERSON] ( [PERSON] ) в укладенні Договору про споживчий кредит №3332574, отриманні та витрачанні так званих «коштів», «грошових коштів», «кредитних коштів», - відсутні. Щодо нагло доведеної позивачем неоспорюваної належності банківського картрахунку відповідачці та формальних ознак використання належного їй номеру телефону та електронної адреси при укладенні та виконанні договору, це не є доказом особистої участі відповідачки [PERSON] ( [PERSON] ) в даних маніпуляціях, оскільки не потребують її особистої участі у випадку перехоплення управління шахраями. Отже, - відсутня особиста юридична (цивільно-правова) відповідальність [PERSON] ( [PERSON] ). Під час укладення договору використані фальшиві дані щодо розміру щомісячного доходу позичальника (а.с. 9), що підтверджує заздалегідь кримінальний характер даної оборудки. Через місяць після «укладення» договору, коли [PERSON] ( [PERSON] ) почали турбувати працівники обманутого кредитора, [PERSON] ( [PERSON] ) звернулася до правоохоронного органу із повідомленням про кримінальне правопорушення. Як з`ясувалося під час судового засідання 17.09.2025, ні кредитор, ні позивач з такими повідомленнями не зверталися, а використали простий шлях захисту своїх інтересів. Подання позивачем позову в даній цивільній справі є спробою покласти на відповідачку цивільну відповідальність за якісь «втрати» позивача. В той же час в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що фінансові втрата чи право вимоги позивача виникли внаслідок особистих дій відповідачки чи за її дорученням. На основі зазначеного вище можна й треба зробити висновок, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору між позивачем та [PERSON] ( [PERSON] ), помилково визначеною позивачем в позовній заяві як відповідачка (а.с.186-188). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву у справі №343/555/25, відповідь на відзив, заяву про закриття провадження у справі №343/555/25, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд встановив, що 28.11.2021 [PERSON] подала ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді анкету-заяву на кредит №3332574, в якій зазначено: суму кредиту - 9900,00 грн; строк кредиту - 30 днів з 28.11.2021, дата повернення кредиту 28.12.2021, сума до повернення 14701,50 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 1089,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 3712,50 грн, нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Зазначені анкетні дані позичальника [PERSON] . Також із зазначеної анкети-заяви вбачається процедура оформлення та розгляду заяви №3332574 (а.с.9). В подальшому, 28.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3332574 (індивідуальна частина), в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 9900,00 грн (п.1.2 договору), а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 28.11.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.12.2021. Згідно з п. 1.5 Договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4801,50 грн в грошовому виразі та 12,184.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14701,50 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 1089.00 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 3712,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно 1.7 Договору, тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору. Відповідно до п.2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п.2.2.2 Договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. У відповідності до п.2.2.3 Договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову ) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової згоди позичальника. Згідно з п.2.3.1 Договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: П.2.3.1.1 Договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства за посиланням https:// miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до п.2.3.1.2 Договору , позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умова пільгових умовах, дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Як вбачається з п.2.3.2, розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(i) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п.2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2 Договору. Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком. Згідно п.2.4.1 Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Відповідно до п. 6.1 Договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2 Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцем. Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 6.4 Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5 Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с.16-20). Додатком №1 до Договору про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 сформовано графік платежів за договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021, відповідно до якого сторонами погоджено суму кредиту в розмірі 9900,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 3712,50 грн за період з 28.11.2021 до 28.12.2021; комісія за надання кредиту - 1089,00 грн (а.с.15). Додатком №2 по Договору про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 є паспорт споживчого кредиту №3332574 , в якому передбачено умови кредитування (а.с.8). До матеріалів справи на підтвердження погоджених із відповідачем умов кредитування позивач також долучив Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (у редакції від 13.07.2021) (а.с.10-14). Однак суд звертає увагу на те, що такі правила не містять підпису відповідачки, а відтак не має підстав уважати, що саме ці правила розуміла остання, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи кредитний договір. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що звернув свою увагу Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За вказаних обставин суд не вбачає підстав для того, щоб вважати долучені до матеріалів справи Правила частиною договору про споживчий кредит № 3332574, а вказані у них умови - такими, що сторони взаємно погодили. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] , яка ідентифікована ТОВ «Мілоан», підписала договір про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 шляхом введення одноразового ідентифікатора Z81496, який направлений на мобільний телефон [NUMBER] (а.с. 21). Вказаний номер телефону зазначений відповідачкою і в кредитному договорі №3332574 від 28.11.2021, в якому також зазначені її інші особисті дані (номер паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання (а.с.20). У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 виконав у повному обсязі . Відповідно до квитанції системи LigPay, виданої АТ КБ "ПриватБанк", за кредитним договором №3332574 від 28.11.2021, виплата коштів здійснювалася за допомогою системи LigPay платіж: ІD платежу - 1836373516; дата та час платежу: 2021.11.28 23:06; призначення: кошти згідно договору №3332574 ; сума: 9900,00 грн; отримувач: картка/рахунок VISA 414949*22 (а.с. 22). У відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3332574 визначені найменування фінансових послуг (надання кредиту в сумі 9900 грн, нарахування комісії за оформлення кредиту - 1089,00 грн та процентів згідно п.п. 1.5.2, 1.5.3 договору) та період їх нарахування з 29.11.2021 до 04.03.2022. Таким чином заборгованість за тілом кредиту визначена у сумі 9900,00 грн, заборгованість по процентах 31927,50 грн, заборгованість по комісії 1089,00 грн. Загальна сума заборгованості 42916,50грн. (а.с. 23-24). Згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-250814/26598-БТ від 22.08.2025 наданої АТ «КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 - на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] ІВАN [NUMBER] (а.с.169) Також, АТ «КБ «ПриватБанк» долучено виписку за договором №б/н за період 28.11.2021-28.12.2021про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] належній [PERSON] , з якої вбачається, що на банківську картку відповідачки 28.11.2021 поступило 9900,00 грн (а.с.170-171) . За вищенаведених обставин в їх сукупності, суд відхиляє доводи сторони відповідача, які ставлять під сумнів укладення 28.11.2021 відповідачкою [PERSON] ( [PERSON] ). договору про споживчий кредит №3332574 . Договір №3332574 від 28.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено в електронній формі відповідно до положень ст. 205, 207, 639, 642, 644 Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка здійснила всі дії, які відповідно до законодавства вважаються акцептом пропозиції (оферти) - а саме: заповнила заявку в особистому кабінеті; підтвердила волевиявлення одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом); зазначила реквізити власної банківської картки, на яку надалі кредитодавцем було перераховано кошти. Умовами договору передбачено, що підписання його одноразовим ідентифікатором прирівнюється до письмової форми правочину. Тому твердження про відсутність письмового договору суперечить приписам ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та усталеній судовій практиці Верховного Суду. Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальниці в безготівковій формі на банківську картку позичальника. Таким чином, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки за укладеним нею 28.11.2021 договором кредиту було здійснено шляхом переказу коштів у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відтак, доводи відповідачки з посиланням на відсутність «первинних бухгалтерських документів», які б свідчили про отримання відповідачкою кредитних коштів, також до уваги прийматися не можуть. Крім того, матеріали справи містять виписку про рух коштів по банківській картці відповідачки [PERSON] за період з 28.11.2021 до 23.12.2021, які у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами та підтверджують видачу [PERSON] кредиту. Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, встановлено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту; виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Про «первинність» банківської виписки говорить ст. 336 розд. І Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 № 578/5. Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц зробив висновок, що «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором». Суд відхиляє покликання сторони відповідачки про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, оскільки ТОВ «Мілоан» не є банківською установою та здійснює перерахування кредитних коштів на вже відкритий рахунок та картку, зазначену позичальником при заповненні даних на сайті для отримання кредиту, тож Товариство позбавлено можливості надати відповідну банківську виписку. Позивачем надані докази перерахування [PERSON] ( [PERSON] , кредитних коштів за допомогою АТ « КБ «ПриватБанк», та відповідачкою не спростовано отримання таких коштів. З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] , виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 28.11.2021 кредитним договором №3332574 та у зв`язку із неналежним виконанням боржницею умов зазначеного договору, у ТОВ «Мілоан», як первісного кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту, відсоткам за користування кредитом та комісії за надання кредиту. 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 26-07/2024, згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 3332574 від 28.11.2021. Відповідно до п.2.1 договору факторингу, клієнт - первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 грн (двісті вісімдесят сім мільйонів п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень 25 копійок), а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками. П.2.2 договору факторингу передбачено, що відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми виявляться меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно до п.2.3 договору факторингу, до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів, за порушення грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами про споживчий кредит (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягненнянеустойки (штраф, пеня) за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій відповідно до умов договорів про споживчий кредит (а.с.26-31). Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжною інструкцією №448090005 від 26.07.2024 (а.с.36). 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників для друку до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.37). Відповідно до реєстру боржників для друку до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №3332574. Заборгованість за кредитом - 9900,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 31927,50 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту - 1089,00грн. Загальна сума заборгованості за кредитом - 42916,50 грн (а.с. 38-40,41). Отже ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» за договорами позики, в тому числі і за договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 на суму 42916,50 грн, з яких: 9900,00 грн - заборгованість за кредитом; 31927,50 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1089,00 - заборгованість по комісії за надання кредиту. Як вбачається із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 07.08.2025, за [PERSON] рахується загальна сума заборгованості в розмірі 42916,20 грн, з яких: 9900,00 грн - заборгованість за кредитом; 31927,50 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1089,00грн - заборгованість по комісії за надання кредиту (а.с.25). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору позики, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. З аналізу вказаних вище документів випливає, що позивач довів наявність заборгованості у відповідачки та про своє право вимагати її погашення. Разом з тим, слід зазначити, що передати можливо лише дійсне та наявне право вимоги. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому суми заборгованості по тілу кредиту за Договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 в сумі 9900,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Що стосується розміру заборгованості по відсоткам, слід зазначити наступне: Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла позики (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. З наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти за Договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 в період з 29.11.2021 до 04.03.2022 визначивши їх у розмірі 31927,50 грн, а саме: з 29.11.2021 до 27.12.2021 - 1,25% від основного боргу в розмірі 9900,00 грн в сумі 123,75 грн в день, відповідно до п.1.5.2 договору; з 29.12.2021 до 04.03.2022 - 5% основного боргу в розмірі 9900,00 грн. в сумі 495,00 грн в день, відповідно до п.1.5.3 договору (а.с. 23-24). Однак суд звертає увагу на те, що кредит надавався відповідачці на 30 днів і датою його повернення визначено 28.12.2021. Тобто саме до цього часу кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Крім того, вказаним договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує, користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (п.2.3.1.1). Знаданих доказів убачається, що після настання строку повернення кредиту, визначеного договором, позичальниця не повернула отримані кредитні кошти, а продовжила фактично користуватися ними, а відповідно відбулася пролонгація строку договору, однак така могла мати місце не більше як на 60 днів. Таким чином строк кредитування з урахуванням пролонгації було продовжено ще на 60 днів, тобто з 28.12.2021 до 26.02.2022. Оскільки подальше нарахування процентів», а саме: з 27.02.2022 до 03.04.2022 в розмірі 495,00 грн не обумовлено договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021, і доказів на підтвердження погодження сторонами такого нарахування процентів в цей період матеріали справи не містять, тому такі нараховувались за межами строку вказаного договору, а відтак підстав для їх нарахування суд не вбачає. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що підставними до нарахування є відсотки за Договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 в розмірі 31432,50 грн (відсотки нараховані з 29.11.2021 до 26.02.2022), розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Також у розрахунках заборгованості заявлено до стягнення комісію в розмірі 1089,00 грн. За умовами договору про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 визначена комісія: в розмірі 1089,00 грн, яка нараховується за ставкою 11 відсотків від суми кредиту одноразово, що відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. А відтак позивач підставно заявляє до стягнення комісію за вказаним договором. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови договору про споживчий кредит, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів не надала, не подала й будь-яких доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів, а також наданих позивачем розрахунків заборгованості, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №3332574 від 28.11.2021 у розмірі 42421,50 грн, з яких заборгованість за кредитом - 9900,00 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками - 31432,50 гривень, заборгованість за комісією - 1089,00 гривень, а позовні вимоги задовольнити частково. Посилання сторони відповідача щодо злочинних дій ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс», а також вчиненого злочину, щодо [PERSON] не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки жодних належних та допустимих доказів шахрайства, наявності відкритого кримінального провадження чи інших доказів вини ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс»надано не було. Щодо строку позовної давності. Посилання відповідачки та її представника на пропуск строку позовної давності є безпідставним. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (в редакції станом на 24.03.2025)- «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.» Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року, перебіг позовної давності зупинено, і на момент звернення позивача до суду (24.03.2025) воєнний стан тривав. Таким чином, строк позовної давності не сплив, а позов подано в межах передбаченого законом строку. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (платіжна інструкція кредитного переказу коштів №0505820057 від 18.03.2025 а.с.6). З відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 98,85% з розрахунку: 42421грн 50 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 42916 грн 50 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 98,85% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 2394,50 грн з розрахунку: 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору) х 98,85% (відсоток задоволених позовних вимог). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу). Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду: - договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, який укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», в якому визначено вартість кожної з послуг, яку надає дане адвокатське об`єднання Товариству (а.с.48-49); - прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» із зазначеннями наданого виду послуг та їх вартості (з.с.а.с.49- а.с. 50); - заявку на надання юридичної допомоги №580 від 01 лютого 2025 року адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с.51); - витяг з акта № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 за вказаним договором про надання правничої допомоги, де вартість наданих послуг по боржнику [PERSON] становить: надання усної консультації з вивченням документів (2 год) , вартістю 1500 грн за год. - 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2 год) вартістю 3000,00 грн за год. - 6000,00 грн (а.с. 52). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачкою чи її представником не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не наведені обставини, за яких, як на їх думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним та обґрунтованим. Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8896,50 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам (98,85% від заявленої до стягнення суми в розмірі 25000 грн). У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.ст. 207, 512, 526, 530, 549, 551, 625, 629, 633, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved