Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Мале приватне підприємство «САС» звернулось до Пересипського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) з позовом про скасування арешту майна. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в березні 2025 МПП «САС» стало відомо, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявне зареєстроване відносно підприємства обтяження, а саме тип обтяження: арешт нерухомого майна, який зареєстрований 23.12.2009 12:28:35 за №9374175 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АН №388207, виданої 21.12.2009 Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Згідно відомостей з АСВП відкриті виконавчі провадження відносно позивача відсутні. Позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації щодо виявлених обтяжень, 09.05.2025 отримав відповідь за вих.№83015, в якій зазначено, що повідомити номер виконавчого документу, дату видачі, яким органом виконавчий документ виданий та стягувача за виконавчим документом не є можливим, у зв`язку з тим, що згідно п.9.9 та п.9.15 Наказу міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції №2302/5 від 19.07.2017) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, в даному випадку до 2012 та загальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення п`ятирічний, тобто до 2014, після чого знищуються. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно позивача, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно виконавчого провадження, яке станом на теперішній час є знищеним, є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з цим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законного інтересу. Ухвалою суду про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 13.06.2025 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилась, однак надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.5,6 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №415880922 від 02.03.2025, позивачем виявлено обтяження, а саме: тип обтяження: арешт нерухомого майна, який зареєстрований 23.12.2009 12:28:35 за №9374175 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі постанови АН №388207, виданої 21.12.2009 Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно Позивач, через свого представника, звернувся до відповідача про надання інформації щодо виявленого обтяження, 09.05.2025 отримав відповідь за вих.№83015 в якій зазначено, що повідомити номер виконавчого документу, дату видачі, яким органом виконавчий документ виданий та стягувача за виконавчим документом не є можливим, у зв`язку з тим, що згідно п.9.9 та п.9.15 Наказу міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції №2302/5 від 19.07.2017) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, в даному випадку до 2012 та загальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення п`ятирічний, тобто до 2014, після чого знищуються. Надати інформацію про накладання арешту не мають можливості в зв`язку зі знищенням архівних справ. Відповідно до витягу від 19.05.2025 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень за якими боржником є МПП «САС» не виявлено. Аналогічна інформація міститься в Єдиному державному реєстрі боржників, що підтверджується витягом від 19.05.2025. З метою встановлення всіх істотних обставин та розшуку особи стягувача за знищеними виконавчими провадженнями представником позивача надіслано адвокатські запити до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, та Міністерства юстиції України. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ: 25287988, перебуває в стані припинення з 16.09.2015 Зі змісту відповіді Державного підприємства «Національні інформаційні системи» за вих.№1533/37-08 від 15.04.2025 встановлено, що ДП «НАІС» не має можливості надати запитувані відомості/документи у зв`язку з їх відсутністю у розпорядженні підприємства. З 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та втратою чинності Положення (на підставі\~наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5) функціонування Реєстру заборон було припинено і вказаний реєстр (разом з Реєстром прав власності на нерухоме майно та Державним реєстром іпотек) став елементом невід`ємної складової частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому вказано, що ДП «НАІС» є самостійним, окремим підприємством, що створене розпорядчим актом наказом Міністерства юстиції України «Щодо створення державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 07.05.2015 №657/5 та не є правонаступником будь-якого іншого підприємства в тому числі Держінформ`юсту. Відповідно, будь-яка організаційно розпорядча документація, пов`язана з діяльністю останнього, Підприємству не передавалась. Від Міністерства юстиції України надійшла заява про виконання ухвали суду за вих.№116996 від 25.06.2025, в якій зазначено, що згідно п. 9.9. та п 9.15. Наказу міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства Документ №2302/5 від 19.07.2017) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, в даному випадку до 2012 та здавальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення п`ятирічний, тобто до 2014. Згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців та Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, постанова АН №388207 знищена. Відповідно до ст.\~41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст.321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Уразі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця непізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з наявність зареєстрованого за позивачем обтяження. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 16 років) нескасованого арешту на майно особи, яка не є стороною виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказане обтяження, при тому, що саме виконавче провадження знищене є невиправданим втручанням у право власності позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. В той же час, оскільки неможливо встановити, хто був стягувачем в межах виконавчого провадження, позивач позбавлений можливості пред`явити позов до особи, в інтересах якого був накладений арешт. При цьому позивач використав всі процесуальні можливості щодо встановлення особи стягувача, проте з листа Пересипського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підтверджено, що надати інформацію про накладання арешту не мають можливості в зв`язку зі знищенням архівних справ. Згідно висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з нерухомого майна, оскільки накладення арешту перешкоджає позивачу у вільному розпорядженню майном, і суд вважає, що позовні вимоги МПП «САС» є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Outcome: approved