Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

17.06.2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтована тим, що 08.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 466982-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», а саме введення відповідачем одноразового ідентифікатора UA-4449, який ТОВ «БІЗПОЗИКА» було направлено на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 8000 грн, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15957313 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). Представник позивача зазначає, що ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, процентам, та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувало жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 15.05.2025 року утворилась заборгованість за договором № 466982-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 25 800,94 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 8 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 16 600,94 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 200,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом та процесуальні витрати. Ухвалою судді від 19.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.08.2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не погоджується з викладеними обставинами, вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Також, вона не погоджується з тим, що зазначений договір позики було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідач посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідач наголошує, що вона не укладала договір позики, який долучає представник позивача до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентні ставки, строки кредитування, комісії, штрафні санкції та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгоджувала із позивачем. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення їй, підтвердження нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта. Відповідач вважає що, наведене вказує на неукладеність оспорюваного правочину - договору про надання кредиту від 08.06.2023 №466982-КС-001, в тому числі в електронній формі, відтак відсутні докази погодження нею саме цих (а не інших) кредитних умов про проценти, відповідно до яких позивач звернувся з позовними вимогами. Відповідач зазначає, що заявлена позивачем сума нарахованих процентів 16600,94 грн. не є співрозмірною кредиту у розмірі 8000,00 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. Тому просить обмежити розмір відсотків, щонайменше до розміру заявленого залишку заборгованості за тілом кредиту - 8000,00 грн., оскільки стягнення процентів в 2 рази більше тіла кредиту, яке призведе до її скрутного матеріального становища та надмірного збагачення позикодавця за цей рахунок. Відповідач посилається на те, що період кредитування припав на початок повномасштабної збройної агресії рф проти України з 24.02.2022 р., що призвело до значних економічних труднощів як для неї так і для мільйонів інших українців по всій державі, які внаслідок воєнних дій втратили джерела доходу та заощадження, що суттєво вплинуло на платоспроможність і можливість виконання кредитних зобов`язань. Також, відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з неї комісії в сумі 1200,00 грн. не підлягають задоволенню за безпідставністю, тому просить суд відмовити в задоволенні цих вимог повністю. Крім того, відповідач зазначає, що перерахування їй коштів позики, яке підтверджується платіжним дорученням за підписом директора ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідно до якої їй було перераховано тіло кредиту. Втім, зазначений файл не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача. Платіжне доручення не містить підпису та печатки установи банка, що підтверджувало б прийняття його до виконання. Фактично кредитор міг скласти таке доручення будь-якого змісту, що нівелює значення такого документа. Також, відповідач посилається на те, що не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки цей лист-доручення не містить ідентифікуючих даних про неї (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме мені). Відповідач вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між нею та кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування їй тіла кредиту кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. 18.08.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, оскільки вважає його необґрунтованим і безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦКУ, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦКУ договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. [PERSON] через веб-сайт кредитодавця шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшовши до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/ кредитором та боржником/позичальником не був би укладений. Отже, підписуючи договір електронним цифровим підписом, саме як фізична особа-підприємець, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним договору про надання кредиту від 23.09.2021 №282382-КС-002, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі. Представник позивача зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не поясняє чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. Однак порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Тобто якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що як вже було зазначено вище, проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості (тобто порушення позичальником графіку платежів призводить до подорожчання загальної вартості кредиту). Представник позивача звертає увагу на те, що встановлення у кредитному договорі процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору (який встановлений статтею 627 ЦКУ). Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. Також, представник позивача звертає увагу на те, що чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Посилання позичальників на загальний принцип «розумності та добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. В судове засідання представник позивача не прибув. У позовній заяві та у відповіді на відзив міститься прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 08.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 466982-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», а саме введення відповідачем одноразового ідентифікатора UA-4449, який ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було направлено на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Таким чином, 08.06.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір №466982-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 8000 грн, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15957313 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором № 466982-КС-001 про надання кредиту станом на 15.05.2025 року становить 25800,94 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 8000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 16600,94 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1200 грн. Відповідно до витребуваних судом письмових доказів - АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» надав суду інформацію: На ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком було емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). За період з 08.06.2023 року по 28.09.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] зараховувалися кошти. Повний номер картки № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] )[PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню з огляду на нижче наведене. Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення вищезазначених правових норм та умов договору позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 8000 грн. та комісії в сумі 1200 грн. слід задовольнити. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає, що вона підлягає до задоволення, зважаючи на наступне: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Отже, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач не вправі нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період строку кредитування, а саме з 08.06.2023 року по 28.09.2023 року у сумі 16600,94 грн. Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути також судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 1046-1049, 1050-1054 ЦК України та

Outcome: approved