Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У липні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №7933445. Позичальник після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) виразив згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор mbV4160gb2, котрий в свою чергу позичальником 18.01.2023 07:12:13 введено/відправлено, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору. Таким чином, 18.01.2023 07:12:13 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено Договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні позики. Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, чим допустив істотні порушенням умов договору, не повернувши кошти та не сплативши відсотки, внаслідок чого станом на 08.01.2023 загальна заборгованість складала 28000,00 грн., в тому числі заборгованість за основним боргом - 7000,00 грн, заборгованість по відсотках - 21000,00 грн. 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу №01.02-36/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, а позивач набуває права вимоги первісного кредитора за договорами, в тому числі і за договором позики № 7933445 від 18.01.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-36/23, заборгованість [PERSON] за договором позики №7933445 станом на дату відступлення склала: 28000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 7933445 у розмірі 28000,00 грн., в тому числі заборгованість за основним боргом - 7000,00 грн, заборгованість по відсотках - 21000,00 грн. 20.08.2025 відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів первісним кредитором на рахунок відповідача, а довідка ТОВ «ФК «Фінекспрес» № КД-000012368/ТНПП від 21.02.2025 року не є первинним документом в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім того, як зазначає відповідач, в кредитному договорі сторонами не обумовлено, що такий переказ буде здійснено через ТОВ «ФК «Фінекспрес» та невідомо, чи взагалі були права на переказ коштів за дорученням у ТОВ «ФК «Фінекспрес», а отже зазначена довідка не може підтверджувати переказ коштів за кредитним договором на користь відповідача. Також відповідач зазначив, що з виписки по його особовому рахунку не вбачається зарахування кредитних коштів від позикодавця ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на його платіжну картку. Крім того, зазначив, що серед доданих до позовної заяви документів відсутні передбачені Договором додатки, зокрема Додаток 1, яким встановлена форма Реєстру Боржників, відповідно, відсутні докази того, що наданий позивачем Реєстр Боржників відповідає тій формі, що затверджена в Додатку 1 до Договору факторингу та саме наданий позивачем Реєстр Боржників є невід`ємною частиною Договору факторингу № 01.02-36/23. Також в матеріалах справи відсутні Додаток 2 та Акт приймання-передачі Документації, тому не можливо з`ясувати яка саме документація була передана від Клієнта Фактору, та чи давала вона право на перехід прав вимоги за кредитними договорами до Фактора, а тому, у зв`язку з відсутністю вищезазначених доказів, вважає, що відсутні підстави стверджувати, що позивач став новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості та ним не доведено факт переходу прав вимоги за вказаними кредитними договорами, зокрема за кредитним договором відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Зазначив, що у доданого до позовної заяви Витягу з реєстру боржників до договору факторингу номер 01.02.-36/23 від 11.07.2023 зазначені недостовірні відомості в частині адреси реєстрації та фактичного проживання відповідача, також зазначена невірна кількість днів прострочення виконання зобов`язання, доданий Витяг не містить підпису та необхідних реквізитів первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", що викликає сумніви в достовірності цього Витягу, як доказу існування заборгованості у відповідача перед позивачем. До відзиву відповідачем додано довідку сформовану з офіційного мобільного додатку Monobank з карткового рахунку про рух коштів по картці від 28.07.2025 року АТ «Універсал Банк» за період з 18.01.2023 по 19.01.2023 року. Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 18.01.2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 7933445, який підписаний позичальником в його особистому кабінеті електронним підписом шляхом використання ним одноразового ідентифікатора mbV4160gb2. Відповідно до умов договору (Розділ п. 2) позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти для задоволення власних потреб у розмірі 7000,00 грн. на поточний рахунок позичальника, строком на 30 днів. Дата надання позики 18.01.2023. Дата повернення позики 17.02.2023. Базова процентна ставка за перший день користування позикою 22.21% та базова процентна ставка з другого дня користування позикою до 2.50%. Відповідно до умов п. п. 5.3. п. 5 договору позики, сторони домовились, що підписанням договору відповідач погодився, що до моменту підписання вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, які розміщенні на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Згідно з умовами п. 4 договору позики, сторони домовились, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п. 23 договору позики, встановлено договір укладено із використанням мобільного застосунку. Сторони узгодили наступний спосіб надсилання (у тому числі повторного) підписаного Договору Позичальнику: примірник Договору надсилається на електронну пошту Позичальника, вказану в Договорі. Примірник Договору також доступний Позичальнику в особистому кабінеті. З Додатку №1 до Договору позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №7933445 від 18.01.2023 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», який підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора mbV4160gb2 вбачається, що сума кредиту за договором/погашення суми кредиту становить 7000 грн, строк кредиту 30 днів, проценти за користування кредитом 1575 грн, загальна вартість кредиту 8575 грн. Крім того, 18.01.2023 позичальником [PERSON] було підписано в його особистому кабінеті електронним підписом шляхом використання ним одноразового ідентифікатора QtGAfe76T3 Паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування з урахуванням бажання споживача, а саме: сума кредиту: 7000 грн.; строк кредитування 30 днів; загальні витрати за кредитом 1575 грн.; процентна ставка за перший день користування позикою 22.21%. 18.01.2023 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» перерахувало на рахунок, відкритий для обслуговування [PERSON] , грошові кошти в розмірі 7000 грн. 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-36/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, а позивач набуває права вимоги первісного кредитора за договорами, тому числі і за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року. Відповідно до платіжної інструкції №9198 від 13.07.2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» здійснило оплату коштів ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» в сумі 1575126,28 грн. як оплату фінансування згідно договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року (№3988), укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», останній набув право вимоги до відповідача за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року в сумі 28000 грн, з яких: 7000 грн - сума заборгованості за основним боргом; 21000 грн - сума заборгованості по відсоткам. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що сума боргу за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року в сумі 28000 грн, з яких: 7000 грн - сума заборгованості за основним боргом; 21000 грн - сума заборгованості по відсоткам. Відповідно до рішення №1 від 25.03.2024 ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс». Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована в ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним в порядку, визначеному кредитним договором. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданого кредиту в строки, передбачені кредитним договором. Факт перерахування кредитних коштів за договором позики на рахунок відповідача первісним кредитором підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 21.02.2025 №КД-000012368/ТНПП, з якої вбачається, що 18.01.2023 переховано на номер картки [NUMBER] [PERSON] 7000 грн (а.с.25), а також випискою з особового рахунку відповідача, сформованою з офіційного мобільного додатку Monobank з карткового рахунку про рух коштів по картці: [NUMBER] , [NUMBER] від 28.07.2025 року АТ «Універсал Банк» за період з 18.01.2023 по 19.01.2023 року. З вказаної виписки вбачається, що 18.01.2023 року о 07:11:07 на рахунок відповідача зараховано кошти у розмірі 7000 грн. Відповідачем не спростовано тієї обставини, що вказані кошти зараховано на його рахунок не на виконання саме вказаного договору позики. Отже, доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів щодо виконання первісним кредитором умов договору в частині зобов`язання перерахувати кошти на його рахунок у розмірі, визначеному договором позики, суд вважає безпідставними. Що стосується договору факторингу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. На підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача вимоги за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року надано договір факторингу від 11.07.2023 року, укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») №01.02-36/23, платіжну інструкцію №9198 від 13.07.2023 року, а також витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року (№3988). За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням презумпції дійсності договору вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту відступлення ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на користь ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження належного виконання ним грошових зобов`язань за договором позики. Тому станом на 17.02.2023, тобто на день закінчення строку повернення позики, у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 7000 грн. та борг по сплаті процентів за користування нею в розмірі 1575 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с. 23-24). Зі змісту вказаного розрахунку також вбачається, що після закінчення строку повернення позики борг відповідача по сплаті процентів за користування ним коштів збільшився до 19 452 грн. У зв`язку з тим, що договір позики має тотожну правову природу, що і договір кредиту, нарахування процентів за користування позикою після закінчення строку її повернення суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зі змісту якої вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Прострочення виконання позичальником зобов`язання з повернення кредиту є підставою лише для притягнення його до цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України. Адже регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними в його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, то регулятивні норми ст.10561 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена також в п.6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Таким чином, суд дійшов висновку, що загальний розмір боргу [PERSON] за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року становить 8575 грн., який складається з: 7000 грн - суми заборгованості за основним боргом; 1575 грн - суми заборгованості по відсоткам. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №7933445 від 18.01.2023 року в розмірі 8575 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13 від 08.07.2025. Позов задоволено на 30,6%, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 741 грн.

Outcome: partial