Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У позовній заяві представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК ЄАПБ») просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 28895,26 гривень заборгованості за кредитним договором № 6974624428 від 24.03.2020. Вимоги обґрунтовано тим, що кредитний договір № 6974624428 від 24.03.2020 відповідач [PERSON] уклала із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЦФР»). Цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомилась до укладення договору та до яких позичальник приєдналась, підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», останнє набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами та договорами забезпечення до них. Сторони цього договору погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості. 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до цього договору факторингу, яким є Реєстр прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28895,26 грн, з яких: 16293,48 грн - загальна сума заборгованості по тілу кредиту; 1,78 грн - заборгованість по відсоткам; 12600,00 грн - заборгованість по комісії. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 15.05.2024 позивач не здійснював жодних штрафних санкцій. З врахуванням наведеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 6974624428 від 24.03.2020 в розмірі 28895,26 грн, яка складається із: тіла кредиту - 16293,48 грн, відсотків - 1,78 грн, комісії - 12600,00 грн. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 06.08.2025, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримала 14.08.2025. 25.08.2025 відповідач подала відзив на позовну заяву. Заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказала на відсутність в матеріалах справи: первинних документів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки, платіжного доручення), які підтверджують видачу їй коштів; оригіналу кредитного договору; Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» з її підписом, як підтвердження її ознайомлення із цими Умовами; деталізованого розрахунку заборгованості від первісного кредитора. Крім цього, звернувши увагу на договір про переуступку прав у зобов`язані між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016, вказала, що відступлення майбутніх вимог можливе лише за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином не визначених, позбавлених конкретного змісту вимог, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. У даному випадку договір №ТАСЦФР-10-2016 укладений 07.10.2016, тобто на момент цього договору ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником за кредитним договором № 6974624428 від 24.03.2020, тому передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору переуступки права вимоги, неможливо. У зв`язку із цим вважає, що право вимоги до неї АТ «Таскомбанк» не набуло у встановленому законом порядку, відповідно, не могло бути передано в подальшому за договором факторингу до позивача. За таких обставин позивач не набув прав первісного кредитора, а отже не наділений правом пред`явлення вимог за кредитним договором № 6974624428 від 24.03.2020. Також зазначила, що у договорі від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016 відсутня будь-яка інформація про її боргові зобов`язання, а акту передачі реєстру прав боргової вимоги, у якому зазначені її кредитні борги, від ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» та самого реєстру прав вимоги, матеріали позову не містять. 03.09.2025 представник позивача подав відповідь на відзив. Вказав, що відповідач не надала суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею кредитного зобов`язання за договором № 6974624428 від 24.03.2020, та які б спростовували суму заборгованості, при цьому відповідачем не заперечується належними та допустимими доказами факту укладення нею зазначеного кредитного договору та отримання кредитних коштів. Позивач не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів, у тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписку по своєму рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Позивачем було надано до суду усі наявні у нього документи за кредитним договором, які були передані первісним кредитором в рамках укладеного договору факторингу. В той же час, для надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора із запитом про надання доказів, які підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів, а також надання детального розрахунку заборгованості, проте станом на дату подання відповіді на відзив 02.09.2025 відповідних документів від первісного кредитора не надійшло. За таких обставин просив суд в порядку ст.84 ЦПК України витребувати у АТ «Таскомбанк» інформацію щодо банківського рахунку відповідача станом на 24.03.2020, виписку по рахунку та про надходження на рахунок відповідача з 24.03.2020 по 27.03.2020 грошових коштів в сумі 15000,00 грн. Крім цього, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Звернув увагу на п.9.4 договору відступлення прав вимоги від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016 та зважаючи на те, що жодна сторона цього договору не ініціювала його розірвання, договір вважається пролонгованим на даний час до 07.10.2025, а тому перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся. 09.09.2025 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, у яких, окрім викладених у відзиві доводів, вказала на неправомірність нарахування за кредитним договором відсотків та комісії. Також заперечила проти клопотання позивача про витребування доказів, мотивуючи недотриманням встановленого ЦПК України порядку із цього питання. 17.09.2025 представник позивача подав додаткові пояснення, у яких по питанню подання суду доказів вказав, що подаючи позов позивач не може передбачити позиції відповідача та його заперечення щодо позовних вимог, тому подання усіх необхідних доказів разом з позовною заявою не завжди є можливим. Щодо клопотання представника позивача про витребування доказів, то суд зазначає, що воно не відповідає вимогам ст.84 ЦПК України. Перш за все, дане клопотання викладене у мотивувальній частині поданої представником позивача відповіді на відзив на позовну заяву, при цьому прохальна частина цього документа не містить прохання про витребування доказів. Крім цього, представник позивача, зазначаючи про звернення з відповідним запитом до первісного кредитора АТ «Таскомбанк», цього запиту суду не надав, тим самим належним чином не підтвердив неможливості самостійного здобуття необхідних доказів. На підставі досліджених в справі доказів суд встановив такі фактичні обставини. 24 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 6974624428. Договором визначено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п.1.1 Договору). Сума кредиту 26250,00 гривень; строк, на який надається кредит - 60 (п.1.2 Договору). Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 4624428, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.3 Договору). У паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4624428 визначено, що розмір процентної ставки при наданні кредиту становить 3,00% від суми кредиту, щомісячні проценти у пільговий період 3,00% від суми боргу згідно з графіком платежів , загальні проценти 0,1% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. Відповідно до п.1.4 кредитного договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 15000,00 грн - переказ на поточний рахунок [PERSON] у АТ «Таскомбанк» за рахунок кредиту згідно КД 6974624428 від 24.03.2020; 10800,00 грн - оплата страхового платежу за договором страхування № 6974624428-С від 24.03.2020, отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС». 07 жовтня 2016 року між ПАТ «Таскомбанк» /новий кредитор/та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» /первісний кредитор/ був укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий позичальник набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні у порядку і строки, встановлені цим договором (п.2.1 Договору). У пункті 2.2. цього Договору визначено, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги (зразок якого наведено у додатку № 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр права вимоги складається сторонами в паперовому і електронному вигляді. Реєстр прав вимоги на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками і сторін і скріплюється печатками сторін. Реєстр прав вимоги на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) передається первісному кредитору новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимоги на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» /клієнт/ та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» /фактор/ укладено Договір факторингу № НІ/11/19-Ф, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.1 Договору). За актом прийому-передачі від 15.05.2024 АТ «Таскомбанк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» Реєстр прав вимоги кількістю 7234, після чого, з урахуванням пункту 2.1 Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги, який є додатком №1 до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, у ньому боржником зазначена [PERSON] за кредитним договором №6974624428 від 24.03.2020 із загальною сумою заборгованості 28895,26 грн, з яких: 16293,48 грн заборгованість по тілу кредиту, 1,78 грн заборгованість по відсоткам, 12600,00 грн заборгованість по комісії. Аналогічна сума заборгованості за кредитним договором № 5075524662 відображена у зробленому позивачем розрахунку заборгованості. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Частина 4 статті 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17). У цій справі за обставинами, наведеними у позовній заяві, кредитний договір №6974624428 від 24.03.2020, заборгованість за яким є предметом цього позову, був укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] . В подальшому ТОВ «ФК «ЦФР» передало своє право вимоги ТОВ «Таскомбанк», яке, у свою чергу, передало вказане право вимогу позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ». Як на підставу переходу права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №6974624428 від 24.03.2020 від ТОВ «ФК «ЦФР» до ТОВ «Таскомбанк» позивач посилається на договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Проте, сам по собі договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016ТОВ від 07 жовтня 2016 року у наданому суду вигляді цієї обставини аж ніяк не підтверджує. Як зазначалося вище, відповідно до змісту цього договору ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк». Таке відступлення відбувається за плату, на підставі відповідних реєстрів прав вимог (п.2.2). Всупереч вищевикладеному правовому висновку у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 позивач не надав суду як Реєстру прав вимоги, до якого включена відповідач [PERSON] як боржник за кредитним договором №6974624428 від 24.03.2020, так і підтвердження оплати АТ «Таскомбанк» грошових коштів за відступлення такого права. Відповідно до п.1.8 договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016ТОВ від 07 жовтня 2016 року Реєстр прав вимоги погоджена сторонами форма реєстру прав вимог, що передаються за цим договором з переліком кредитних договорів і договорів забезпечення, інформації щодо позичальників, поручителів, розміру зобов`язань кожного з позичальників із зазначенням сум заборгованостей. У пункті 1.4 цього ж договору визначено, що заборгованість це невиконані позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору станом на дату відступлення прав вимоги новому кредитору згідно графіку, зазначеному в п.3.1.2 цього договору. Однак встановити зміст пункту 3.1.2 указаного договору для суду не видається можливим, оскільки копія цього договору надана суду не в повному текстовому обсязі, а саме надана суду копія містить лише пункти договору з 1.1. по 3.1.1 та з 6.5 по 11, а текст пунктів з 3.1.2 по 5.1 в розпорядженні суду відсутній. Тобто,\~суд не\~має навіть\~можливості здійснити\~аналіз усіх\~умов договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року та зробити висновок про його взаємозв`язок із подальшими діями ТОВ «Таскомбанк» як новим кредитором. Аналіз зазначеного договору відступлення права вимоги у наданому суду вигляді дає підстави для висновку про те, що він укладений за довго (більш як за три роки) до укладення кредитного договору №6974624428 від 24.03.2020, що у своєму хронологічному алгоритмі виключає їх можливий взаємозв`язок у правовідносинах відступлення прав вимоги по кредитній заборгованості за цим кредитним договором. Як правильно зазначила відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач не надав жодного доказу, який би вказував на те, що відступлення прав вимог до неї від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк» відбулося, у тому числі за договором За викладених обставин та за відсутності інших доказів, викладене не дає достатніх підстав вважати, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» відбулося відступлення прав вимоги до відповідача за кредитним договором №6974624428 від 24.03.2020. У зв`язку із цим, у суду відсутні підстави вважати, що укладений в подальшому між ТОВ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договір факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 на законних підставах охоплює кредитну заборгованість за договором №6974624428 від 24.03.2020. Зазначене, у свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем порушення його майнових прав, а відтак і наявності у нього права на подання цього позову до відповідача. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). За змістом ч.ч.1, 2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При поданні позову позивач не вжив необхідних заходів та не надав суду належних доказів переходу права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №6974624428 від 24.03.2020 від ТОВ «ФК «ЦФР» до ТОВ «Таскомбанк». На цю обставину також вказувала відповідач у відзиві на позовну заяву, проте відповідних доказів представник позивача суду так і не надав. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Стосовно доводів представника позивача про те, що відповідач в силу принципу змагальності має сама довести обставини, на які вона посилається у відзиві, суд зазначає про таке. У паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4624428, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 6974624428 від 24.03.2020, міститься посилання на Закон України «Про споживче кредитування», а тому на спірні правовідносини у цій справі поширюється також дія Закону України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21 зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Всупереч вище наведеним вимогам матеріального, процесуального права та правовим позиціям Верховного Суду позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування фактів та обставин, на які посилаються як на підставу заявлених позовних вимог. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed