Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 26.02.2025 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач просить визнати майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, а саме автомобіль марки SEAT, модель ALPHAMBRA 2.0, 2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , об`єктом спільної часткової власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , з визначенням, що частка кожного становить . В порядку поділу майна подружжя припинити право спільної власності на вказане майно, а натомість стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , компенсацію вартості майна частки вказаного автомобіля, в розмірі 81048,03 грн та припинити право [PERSON] на частку права власності на вказаний автомобіль. Позов обґрунтовано обставинами: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2022 року, що набуло законної сили 19.04.2022. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачкою. За час перебування у шлюбі 29.01.2020 року сторонами було набуте рухоме майно автомобіль марки SEAT, модель ALPHAMBRA 2.0, 2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем. На день купівлі ціна автомобіля у договорі купівлі-продажу зазначена 180\~000 грн. Визначаючи спосіб розподілу автомобіля шляхом виділення його у власність відповідача зі стягнення грошової компенсації у розмірі його ринкової вартості на користь позивача, останній посилається на неподільність автомобіля як речі, неможливість його спільного використання, експлуатації, обслуговування. Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~ У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні відзиву на позов, ні будь-яких інших заяв, клопотань, заперечень. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 26.02.2025 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява, разом з клопотанням про витребування доказів та проведення судової автотоварознавчої експертизи. 28.02.2025 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 26.03.2025 ухвалою судді постановлено витребувати докази та провести судову автотоварознавчу експертизу. 01.04.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. 27.05.2025 на виконання ухвали надійшов висновок експерта. 28.05.2025 провадження у справі було поновлено, підготовче засідання призначене на 19.06.2025. 18.06.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. 30.07.2025 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.08.2025 від представника позивача надійшла заява про відсутність заперечень щодо заочного рішення у справі, просить стягнути судові витрати на користь позивача. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 27.03.1993 року зареєстрували шлюб в Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 06.01.2022 (повторно). \~ \~ \~ \~Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . 17.03.2022 рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили 19.04.2022. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 08.12.2009. 29.01.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №1844/2020/190/3960 транспортного засобу, відповідач [PERSON] набув право власності на автомобіль марки SEAT, модель ALPHAMBRA 2.0, 2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно до п.3.1. Договору, ціна транспортного засобу складає 180\~000 грн. Відповідно до витребуваної судом інформації з Головного сервісного центру МВС, станом на 31.03.2025 зазначений транспортний засіб з 29.01.2020 значиться зареєстрованим на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Транспортний засіб був зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2020 № 1844/2020/190/3960, укладеного в ТСЦ МВС №1844 (продавець [PERSON] , покупець [PERSON] ). Відповідно до висновку експерта №69/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості, ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент проведення експертизи складає 162096,06 грн. Щодо можливості заочного розгляду справи. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. 20.08.2025 від представника позивача надійшла заява про відсутність заперечень щодо заочного рішення у справі. Питання про відшкодування судових витрат має намір вирішити у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України після ухвалення рішення суду. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Відповідач у судові засідання, призначені на 26.03.2025, 19.06.2025, 30.07.2025, 15.08.2025, 07.10.2025 не з`явився. Судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки суд не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Судувід 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-цпровадження № 14-108звц21). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивачки у межах цієї справи. Ураховуючи те, що спірний автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідача, набутий за договором купівлі-продажу за час шлюбу між сторонами, а відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали йому особисто, то даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована. Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.(Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22). Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. [PERSON] просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно\~розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Питання про розподіл інших судових витрат буде вирішено в порядку ст. 270 ЦПК України після відповідної заяви представника позивача.

Outcome: approved