Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайнек», у якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року в розмірі 72571, 45 грн., з яких: 70000,00 грн. сума неповернутих коштів, 512,05 грн. пеня, 1547,35 грн. інфляційні витрати, 512,05 грн. 3% річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2024 року між нею та ТОВ «Тайнек» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024, за умовами якого позикодавець зобов`язувалась передати на строк позичальнику грошові кошти в розмірі установленому договором, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. У відповідності до п.2.1. Договору, загальна орієнтовна сума даного договору становить 70000,00 грн. Строк повернення коштів до 21.02.2025 року (п. 4.1 Договору). Надання поворотної фінансової допомоги позикодавцем ТОВ «Тайнек» підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3489468018.1 від 22.02.2024 року. 03.04.2025 року позивач направила на адресу фактичного місцезнаходження відповідача лист з вимогою про повернення коштів, проте поштове повідомлення повернулося відправнику, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Станом на день звернення до суду, кошти передані за договором від 22.02.2024 року не були повернуті позивачу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, щодо стягнення якої позивач змушений звернутись до суду. Процесуальні дії. Позиція сторін: Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2025 року відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 21.07.2025 року від відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, пояснивши, що позивач станом на листопад 2024 року виходила зі складу учасників ТОВ «Тайнек». У зв`язку з цим, за безпосередньої участі позивача були зроблені всі розрахунки і визначені суми для сплати їх позивачу у зв`язку з виходом зі складу товариства, в тому числі враховані суми зазначені в договорі фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року на суму 70000 грн. У такий спосіб, як зазначає відповідач, була визначена і узгоджена загальна сума компенсації для виплати позивачу у зв`язку з виходом її зі складу учасників ТОВ «Тайнек» в сумі 777700 грн., в тому числі кошти за договорами поворотної фінансової допомоги. Доказом зазначеного є розписка складена власноруч позивачем щодо отримання нею від іншого учасника товариства [PERSON] . Окрім того, як зазначає представник відповідача 28.11.2024 року позивач склала нотаріально завірену заяву про повний розрахунок у зв`язку з виходом зі складу учасників та відсутність будь яких майнових і немайнових претензій до ТОВ «Тайнек». Враховуючи повне розрахування з позивачем, відповідач вважає вимоги позову про повторне повернення коштів безпідставними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Разом із відзивом відповідач подав заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просив справу розглядати за правилами загального позовного провадженння. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2025 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 05.08.2025 року в порядку ст. 179 ЦПК України від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить залишити вимогу відповідача без задоволення, пояснивши, що вона дійсно на початок листопада 2024 року виходила зі складу ТОВ «Тайнек». Під час визначення (узгодження) суми компенсаційних виплат , які вона мала отримати у зв`язку з виходом зі складу учасників товариства, питання повернення (включення до суми компенсаційних виплат) коштів наданих відповідачу за договором поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року взагалі не обговорювалось, що і знайшло своє відображення в розписці від 19.11.2024 року. Крім того, як зазначає позивач, станом на 19.11.2024 року у позивача були відсутні майнові претензії до відповідача щодо повернення коштів за договором поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року, з огляду на те, що у відповідності до п. 4.1. та 5.1. цього Договору, його сторони дійшли згоди, що сума поворотної фінансової допомоги підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця в строк до 21.02.2025 року. Лише після спливу даного строку позивач направив відповідачу лист з вимогою про повернення коштів. Інших заяв та клопотань від сторін по справі до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Фактичні обставини справи Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Тайнек» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 (надалі Договір) за умовами якого (п. 1.1. Договору) позикодавець зобов`язувалась передати на строк позичальнику грошові кошти в розмірі установленому договором, за заявками останнього, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. (а.с.8-9). Згідно положень п.2.1. Договору загальна орієнтовна сума даного договору становить 70000,00 грн. Кошти вважаються переданими позичальникові в момент їх зарахування на поточний рахунок позичальника (п.3.2. Договору). Пунктом 3.3. Договору визначено строк надання грошових коштів до 22 лютого 2024 року, та строк повернення коштів до 21.02.2025 року (п. 4.1 Договору). Положеннями договору між сторонами також було узгоджено порядок повернення суми коштів ( розділ 5). Так, п. 5.1 Договору було визначено, що сума коштів підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця. Днем повернення коштів вважається день зарахування грошової суми (її частини), що надавалась, на поточний рахунок Позикодавця (п. 5.2 Договору). Крім того, умовами договору визначено (п.6.1. Договору), що при прострочені повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену часину в разі дострокового повернення частини), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення. Факт надання поворотної фінансової допомоги позивачем ТОВ «Тайнек» підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3489468018.1 від 22.02.2024 року та не заперечується самим відповідачем. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно з частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики (Постанова КЦС ВС від 27.03.2023 у справі № 357/1771/21). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Таким чином, поворотна фінансова допомога може бути надана лише на підставі договору, в якому обов`язково має бути зазначено про строк її повернення та про відсутність нарахування процентів або інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, а отже позивачем обов`язково має бути наданий такий договір на підтвердження власних позовних вимог та щодо суті і природи правовідносин, які виникли між сторонами. В іншому ж випадку за умови відсутності укладеного в письмовій формі між сторонами договору, мова може йти лише про безповоротну фінансову допомогу, як те передбачено абзацом першим пп. 14.1.257 ПК України, умовами надання якої не передбачено ані самого повернення коштів, ані строку повернення (Постанова КЦС ВС від 09.08.2023 у справі №755/16831/19). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінка суду. Судом установлено, що за договором про надання поворотної фінансової допомоги №\~4/02/2024 від 22.02.2024 року позивачем на користь відповідача перераховано 70000,00 гривень, які відповідач повинен був повернути у строк до 21.02.2025 року. Оцінюючи матеріали справи на відповідність їх нормам чинного законодавства, суд вважає, що договір поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 70 000,00 гривень. Враховуючи факт не виконання відповідачем умов договору поворотної фінансової\~допомоги №\~4/02/2024\~від 22.02.2024\~року в частині своєчасного повернення коштів, 03.04.2025 року позивач звернувся до відповідача з листом про повернення поворотної фінансової допомоги на відповідний розрахунок ви рахунок, який був надісланий на адресу фактичного місцезнаходження відповідача, однак не отриманий останнім у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (відповідні підтверджуючі документи містяться в матеріалах справи). Доказів виконання відповідачем зобов`язань з повернення отриманої поворотної фінансової допомоги матеріали справи не містять. В свою\~чергу,\~докази надані\~відповідачем (розписка\~та нотаріально\~посвідчена заява\~про повний\~розрахунок)\~ не\~беруться судом\~до уваги,\~оскільки стосуються\~виключно компенсації\~виплат за\~вихід \~позивача зі\~складу ТОВ\~«Тайнек»,\~а отже\~не стосуються\~питань повернення\~коштів за\~договором надання поворотної фінансової допомоги № 4/02/2024 від 22.02.2024 року. Враховуючи розмір\~заявленої до\~стягнення суми\~основного боргу,\~ суд\~дійшов висновку,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~заборгованості за\~договором про\~надання поворотної\~фінансової допомоги\~ №\~4/02/2024\~від 22.02.2024\~року у розмірі 70 000,00 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями частини 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями частин 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що при прострочені повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену часину в разі дострокового повернення частини), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення. Водночас, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває й на даний час. З огляду на вимоги пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних, пені та інфляційних втрат за період з 22.02.2025 р. по 21.05.2025 р., оскільки їх нарахування здійснено позивачем у період дії воєнного стану в Україні, під час якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позики. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 512,05 грн. пені, 1547,35 грн. інфляційних витрат, 512,05 грн. 3% річних задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1168,28 грн. На підставі викладеного

Outcome: partial