Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Адвокат Нечаєв В.В. в інтересах [PERSON] , звернувся до Виноградівського районного суду із позовом до\~ Виноградівської міської ради Закарпатської області про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] . Ще у 1950 році спадкодавець [PERSON] разом із своїм чоловіком (дідом позивачки) [PERSON] розпочали будівництво житлового будинку для себе і своїх дітей. На підставі рішення Виноградівського народного суду у справі № 2-124/91 право власності на вказаний будинок визнано в цілому за бабусею [PERSON] . Проте, у 1989 році вказаний будинок був пошкоджений систематичними підтопами талих вод з гори та зрештою повністю знищений та завалений. У 1989 році [PERSON] за підтримки родини на місці попереднього будинку заново збудувала новий будинок (будівництво завершене у 1991 році) загальною площею 111,1 м.кв. З усної згоди на той час Виноградівської міської ради народних депутатів та сусідів по [ADDRESS] будівництво нового житлового будинку проводилося на тій же земельній ділянці, проте без нового проекту забудови, яке завершено у 1991 році куди і заселилась бабуся. Згодом позивачка заселилась до вказаного будинку, де проживала із бабусею [PERSON] аж до її смерті у 2002 році. Позивачка вийшла зміж (змінивши прізвище із [PERSON] на « [PERSON] »), подружжя та двоє дітей проживали в будинку по [ADDRESS] до дня звернення з позовом до суду. У 1990-х роках бабуся провела первинну інвентаризацію майна у Виноградівському РБТІ, в подальшому всі зареєстрували місце проживання в даному будинку, провели електропостачання, газопостачання, каналізацію та водопровід, і там позивачка проживає по даний час з сином. Тобто, безперервно проживає у вказаному будинку понад 36 років. Враховуючи факт постійного та безспірного користування даним майном протягом 36 років, наявність реєстрації місця проживання позивачки та її дітей у вказаному майні, позивачка виявила, що на будинок 1991 року побудови - не оформлено жодних правовстановлюючих документів, а тому єдиним способом захисту моїх прав це звернення до суду. Рішенням Виноградівського районного суду у справі за № 299/1799/25 від 17 квітня 2025 року за позивачкою визнано право власності у цілому на будинок по [ADDRESS] , рішення суду набрало законної сили. Разом із цим, під час реєстрації вказаного рішення суду державний реєстратор виявила, що на вказаному будинку числиться арешт (архівний запис). Так, на даний час існує заборона на відчуження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційні номери обтяжень № 1559744 від 21.12.2004, вчинених Виноградівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвала, 47/370-90, 03.12.1990, Закарпатський обласний суд (Архівний номер: 314, Архівна дата: 07.12.1990, Дата виникнення: 07.12.1990, ст.19) щодо житлового будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] помер ще [INFO] , а баба позивачки [PERSON] 17.05.2002. Дійсно, між бабами та дідами у кінці 1980-х та початку 1990-х роках були судові спори. Проте, ці судові спори стосувалися будинку 1950-х років побудови, якого вже не існує. На його місці є новозбудований житловий будинок, єдиним власником якого є позивач. Реєстратор не має змоги зареєструвати рішення суду від 17.04.2025, оскільки є вказаний запис про арешт (архівний). При безпосередньому зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори позивачці було надано усну відповідь про неможливість зняття заборони на відчуження нерухомого майна без рішення суду. Позивач звернулась до Виноградівського районного суду із проханням видати копію ухвали Закарпатського обласного суду від 03.12.1990 у справі 47/370-90, на підставі якого було накладено архівний запис про арешт на будинок. У відповідь з суду позивач отримала лист про те, що вказані судові рішення в подальшому були неодноразово скасовані і передані для продовження судового розгляду до Іршавського районного суду. Позивач звернулась і до Іршавського районного суду із аналогічним запитом, проте отримала лист-відповідь що всі судові справи були знищені внаслідок пожежі. За таких обставин, вона позбавлена можливості подавати до суду клопотання про відновлення втраченого провадження, оскільки всі сторони у тій судові справі померли, а всі матеріали знищені від пожежі, аналогічно як і знищений старий будинок по [ADDRESS] . Тривале перебування майна під арештом, причини і підстави якого невідомі і не можуть бути відомими у зв`язку із плином часу та знищенням матеріалів судової справи порушує право позивачки на мирне володіння своїм майном, а тому просить зняти ареш з належного їй майна. \~ Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник\~ - адвокат Нечаєв В.В. подав заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив такі задовільнити. Відповідач представник Виноградівської міської ради Закарпатської області в підготовче засідання не з"явився. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову повністю визнає та не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] . Ще у 1950 році спадкодавець [PERSON] разом із своїм чоловіком (дідом позивачки) [PERSON] розпочали будівництво житлового будинку для себе і своїх дітей. На підставі рішення Виноградівського народного суду у справі № 2-124/91 право власності на вказаний будинок визнано в цілому за бабусею [PERSON] . Проте, у 1989 році вказаний будинок був пошкоджений систематичними підтопами талих вод з гори та зрештою повністю знищений та завалений. У 1989 році [PERSON] за підтримки родини на місці попереднього будинку заново збудувала новий будинок (будівництво завершене у 1991 році) загальною площею 111,1 м.кв. З усної згоди на той час Виноградівської міської ради народних депутатів та сусідів по [ADDRESS] будівництво нового житлового будинку проводилося на тій же земельній ділянці, проте без нового проекту забудови, яке завершено у 1991 році куди і заселилась бабуся. Згодом позивачка заселилась до вказаного будинку, де проживала із бабусею [PERSON] аж до її смерті у 2002 році. Позивачка вийшла зміж (змінивши прізвище із [PERSON] на « [PERSON] »), подружжя та двоє дітей проживали в будинку по [ADDRESS] до дня звернення з позовом до суду. У 1990-х роках бабуся провела первинну інвентаризацію майна у Виноградівському РБТІ, в подальшому всі зареєстрували місце проживання в даному будинку, провели електропостачання, газопостачання, каналізацію та водопровід, і там позивачка проживає по даний час з сином. Тобто, безперервно проживає у вказаному будинку понад 36 років. Враховуючи факт постійного та безспірного користування даним майном протягом 36 років, наявність реєстрації місця проживання позивачки та її дітей у вказаному майні, позивачка виявила, що на будинок 1991 року побудови - не оформлено жодних правовстановлюючих документів, а тому єдиним способом захисту прав позивачки\~ це звернення до суду. Рішенням Виноградівського районного суду у справі за № 299/1799/25 від 17 квітня 2025 року за позивачкою визнано право власності у цілому на будинок по [ADDRESS] , рішення суду набрало законної сили. Разом із цим, під час реєстрації вказаного рішення суду державний реєстратор виявила, що на вказаному будинку числиться арешт (архівний запис). Так, на даний час існує заборона на відчуження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційні номери обтяжень № 1559744 від 21.12.2004, вчинених Виноградівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвала, 47/370-90, 03.12.1990, Закарпатський обласний суд (Архівний номер: 314, Архівна дата: 07.12.1990, Дата виникнення: 07.12.1990, ст.19) щодо житлового будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] помер ще [INFO] , а баба позивачки [PERSON] [INFO] . Дійсно, між бабами та дідами у кінці 1980-х та початку 1990-х роках були судові спори. Проте, ці судові спори стосувалися будинку 1950-х років побудови, якого вже не існує. На його місці є новозбудований житловий будинок, єдиним власником якого є позивач. Реєстратор не має змоги зареєструвати рішення суду від 17.04.2025, оскільки є вказаний запис про арешт (архівний). При безпосередньому зверненні до Виноградівської державної нотаріальної контори позивачці було надано усну відповідь про неможливість зняття заборони на відчуження нерухомого майна без рішення суду. Позивач звернулась до Виноградівського районного суду із проханням видати копію ухвали Закарпатського обласного суду від 03.12.1990 у справі 47/370-90, на підставі якого було накладено архівний запис про арешт на будинок. У відповідь з суду позивач отримала лист про те, що вказані судові рішення в подальшому були неодноразово скасовані і передані для продовження судового розгляду до Іршавського районного суду. Позивач звернулась і до Іршавського районного суду із аналогічним запитом, проте отримала лист-відповідь що всі судові справи були знищені внаслідок пожежі. За таких обставин, вона позбавлена можливості подавати до суду клопотання про відновлення втраченого провадження, оскільки всі сторони у тій судові справі померли, а всі матеріали знищені від пожежі, аналогічно як і знищений старий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до «Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , складеного 26.03.2025 року, за підписом начальника РБТІ та штампом округлої форми, на будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами станом на 01.01.2013 правовстановлюючих документів не оформлено, поточна інвентаризація виготовлена на замовлення фактичного користувача будинку [PERSON] , та складається з - «А Житловий будинок, 1991 року побудови, Б котельня, З вимощення, №1 Ворота, №2 Огорожа», вартість будинку складає 275 220,00 грн. Загальна площа житлового будинку 111,1 квадратних метрів, житлова 65,5 м.кв. Тривале перебування майна під арештом, причини і підстави якого невідомі і не можуть бути відомими у зв`язку із плином часу та знищенням матеріалів судової справи порушує право позивачки на мирне володіння своїм майном Позивач в інший спосіб, крім зняття арешту із спадкового майна в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Згідно п.5.1 глави 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, Нотаріус у випадках, встановлених законодавством, накладає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна. Нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач на підставі Рішення Виноградівського районного суду у справі за № 299/1799/25 від 17 квітня 2025 року є власником будинку по [ADDRESS] , рішення суду набрало законної сили, на який у 2004 році було накладено арешт. Матеріали справи не містять відомостей щодо відчуження цього майна на користь третіх осіб. Суд зазначає, що виконавчих проваджень стосовно спадкодавця не існує, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, а від так на даний час не доведено існування будь-яких законних підстав для обмеження у розпорядженні цим майном, а також не доведено необхідності застосування такого заходу як арешт спірного майна Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1,ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Арешт на спадкове майно було накладено Виноградівською державною нотаріальною конторою 2004 році, на даний час відсутні будь - які документи щодо накладення арешту як у нотаріальній конторі так і в суді, однак, арешт, накладений на спірне майно, знято не було. На даний час на місці будинку на який було накладено арешт є новозбудований позивачкою житловий будинок, єдиним власником якого є позивач. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) житлового будинку за адресою [ADDRESS] , порушує право позивачки на мирне володіння своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки у Виноградівській державній нотаріальній конторі відсутні документи, на підставі яких було накладено арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Отже, Виноградівська державна нотаріальна контора позбавлена можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Наявність накладеного обтяження порушує права позивача на мирне володіння своїм майном, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на спадкове майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися нажним їй майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з спадкового майна. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved