Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з травня 2011 року по серпень 2014 року вона та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час перебування у шлюбних відносинах у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 16.02.2016 року рішенням Троїцького районного суду Луганської області у справі №433/158/16-ц з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. на місяць до повноліття дитини, починаючи з 02.02.2016 року. 11.04.2017 року вона уклала шлюб з [PERSON] , та змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На даний час вона разом з родиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У період спільного її проживання з [PERSON] з травня 2011 року по серпень 2014 року, після народження доньки [PERSON] , стосунки між ними були стабільними. Відповідач спочатку виконував батьківські обов`язки, а саме проживав разом із дитиною, виявляв турботу, брав участь у догляді та вихованні. Однак протягом 2013 2014 років спільного проживання його поведінка суттєво змінилася, він почав зникати на тривалий час без пояснень, не цікавився життям родини, не підтримував зв`язок із дитиною. У серпні 2014 року [PERSON] залишив родину за власною ініціативою та остаточно припинив спільне проживання. Спроби налагодити спілкування з дитиною з боку відповідача були поодинокими та не мали позитивного результату. Один раз він забирав дитину до себе на кілька днів, однак ці візити завершувалися важкими емоційними реакціями дитини, оскільки вона потребувала уваги та присутності батька, якої не отримувала. Відповідач ігнорував її потреби та фактично з початку 2015 року припинив будь-які контакти. Фінансової підтримки з боку [PERSON] не було. Жодних витрат на утримання дитини він не здійснював, не вітав її зі святами чи днями народження, навіть словами. Неодноразові її звернення до відповідача з проханням про допомогу залишалися без задоволення відповідач посилався на нібито відсутність можливості допомагати. У 2022 році була ще одна спроба відновлення зв`язку, проте на той момент дитина, вже достатньо доросла, усвідомлено вирішила не підтримувати спілкування з батьком. Зважаючи на багаторічну відсутність будь-якого контакту та участі у її житті, вона не виявила бажання його бачити чи спілкуватися. Відтоді відповідач жодним чином не виявляв ініціативи щодо підтримки чи участі у вихованні дитини. Відповідач повністю самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, не підтримує зв`язок з дитиною, навіть за допомогою телекомунікаційних засобів, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, не сприяє нормальному самоусвідомленню та засвоєнню загальновизнаних норм моралі, культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям малолітньої доньки, жодного разу не відвідував її ані в дитячому садку, ані в школі, ані вдома з часу коли сторони стали проживати окремо. Усі вказані фактори, як окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків. Дитина з початку 2015 року проживає в новій сім`ї створеній нею. Малолітня [PERSON] називає та сприймає свого вітчима, [PERSON] , як батька. В той час, як біологічного батька малолітня дитина навіть і не знає, бо в останній раз дитина його бачила багато років тому. Вважаю, що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо та раптова поява відповідача в житті дитини суперечитиме її інтересам. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі та витрати на правничу допомогу. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Волошина Олена Вікторівна не з`явились, адвокат Волошина О.В. надала заяв про розгляд справи за відсутності позивачки та її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, надала заяв про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з травня 2011 року по серпень 2014 року. Від сумісного проживання, у сторін у справі народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Тарасівською сільською радою Троїцького району Луганської області. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.02.2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. на місяць до повноліття дитини, починаючи з 02.02.2016 року. 11.04.2017 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Троїцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №12, та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] вона має малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №1226-7500308470 від 20.04.2022 року та №1226-5002184381 від 28.09.2022 року, [PERSON] та [PERSON] перемістились з зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , до [ADDRESS] . Згідно характеристики на [PERSON] , яка надана директором ТОВ «МФ Транс- Сервіс Груп» [PERSON] , [PERSON] з 01.05.2024 року працює в ТОВ «МФ Транс- Сервіс Груп» на посаді менеджера (управителя) зі збуту. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, старанний, дисциплінований співробітник. Знає свої посадові обов`язки та виконує їх. Довідкою №28, яка видана 26.02.2025 року Піщанською сільською радою Знаменівського Старостинського округу №1, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , і разом з нею проживають діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №ТС00-000001, яка видана директором ТОВ «МФ Транс- Сервіс Груп» Фатєєвим О., Дохід [PERSON] за період з 01.08.2024 року по 31.01.2025 року склав 14216,46 грн. Згідно характеристики на [PERSON] , яка видана керівником освітньої студії «My ACADEMY» [PERSON] , [PERSON] працює вчителем початкових класів у освітній студії «My ACADEMY» з червня 2024 року. Має вищу освіту, у 2021 році закінчила Державний заклад «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка». За час роботи зарекомендувала себе як компетентна, відповідальна, дисциплінована працівниця, проявляє ініціативу у роботі, приймає рішення та вирішує питання, що стосуються її роботи. Відносини з колективом та керівником хороші, дотримується корпоративних правил та норм. Відповідно до характеристики на [PERSON] , яка видана керівником освітньої студії «My ACADEMY» [PERSON] , [PERSON] в освітній студії «My ACADEMY» відвідує додаткові заняття з англійської мови. За час навчання в освітній студії показала себе здібною ученицею. Програмовий матеріал засвоює швидко, проявляє інтерес до навчання. На заняттях активна, дисциплінована, старанна та працьовита. Батько [PERSON] з донькою не проживає. На зв`язок з вчителем не виходить, успіхами дитини не цікавиться, заняття не оплачує. Характеристикою на [PERSON] , яка видана депутатом Піщанської сільської ради Півнюком О. підтверджується, що [PERSON] має двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я зарекомендувала себе як добропорядні громадяни, що підтримують добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами. У конфліктних ситуаціях із сусідами не помічена, навпаки дружелюбні та по можливості надають їм допомогу, легко сходиться з людьми та знаходить спільну мову з ними. Згідно довідки №01-18/65, яка видана 24.02.2025 року директором Знаменівського ліцею Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області Савченко О., [PERSON] , [INFO] , навчається у 7-А класі Знаменівського ліцею Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Характеристикою на [PERSON] , наданою директором Знаменівського ліцею Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області Савченко О. підтверджується, що мати дитини [PERSON] контролює процес навчання дитини, сприяє її розвитку, підтримує постійний зв`язок з класним керівником. Батько дитини [PERSON] за період її навчання у Знаменівському ліцеї Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, з класним керівником на зв`язок не виходив, батьківські збори не відвідував, шкільним життям дитини не цікавився. Згідно характеристики на [PERSON] надану директором Будинку культури смт. Меліоративне Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області Жигалко Б., мати дитини [PERSON] постійно цікавиться життям та успіхами дитини, фінансові витрати за тренування, підготовкута участь у конкурсах бере на себе. Батьком дитини [PERSON] за словами дитини не спілкується. З керівником гуртка на зв`язок не виходить, заходи за участі дитини не відвідує, інтересу до захоплень дитини не проявляє. Листом директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Піщанської сільської ради» Плачкова С. підтверджується, що [PERSON] не звертався в Знаменівську АЗПСМ щоб дізнатися стан здоров`я дочки [PERSON] , 2012 року народження. Згідно висновку Піщанської сільської ради №238 від 25.06.2025 року, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] протягом тривалого часу свідомо самоусунився від виконання батьківських обов`язків по її утриманню та вихованню, не відвідує доньку, не виявляє бажання спілкуватись з нею, матеріально не забезпечує. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. У частинах першій, другій та четвертій статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час розгляду вказаної справи суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Зазначені правові висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23). Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька/матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22 (провадження №61-10115св23) зазначив, що в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заяву відповідача, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Отже, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Також Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням як найкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Таким чином, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивач виконує свої батьківські обов`язки з урахуванням життєвих обставин в яких опинилася сім`я, а також в діях батька не вбачається свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed