Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», в інтересах якого діє представник Томилко О.Б. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24900,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №169919267 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 10.09.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на банківську карту відповідача № [NUMBER] , що в свою чергу свідчить, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у вказаному розмірі, що підтверджується платіжними дорученнями. 14.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/17, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 10.09.2024 №169919267. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №169919267 від 10.09.2024 в розмірі 24900,00 грн та судові витрати, що складаються з суми судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Процесуальні дії у справі. За відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 11.07.2025, які надані на запит суду, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 02 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 07 липня 2025 року представником позивача до суду через підсистему «Електронний суд» скеровано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 02 липня 2025 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , зокрема, на відповідну дату отримання кредитних коштів кількома траншами, а саме - 10.09.2024 у розмірі 1000,00 грн; 10.09.2024 у розмірі 4000,00 грн; 10.09.2024 у розмірі 2000,00 грн; 10.09.2024 у розмірі 1000,00 грн; 10.09.2024 у розмірі 2000,00 грн; а всього на загальну суму 10000,00 грн.? Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 07 серпня 2025 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу зазначену у позові, яка також є місцем реєстрації відповідача, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом установлено, що 10 вересня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 169919267, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах (п. 2.1 Договору). Відповідно до п. Датою надання кредиту є 10 вересня 2024 року ( п. 2.3. Договору). Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх. ( п. 2.5. Договору). Розділом 3 Договору визначено дисконтний період кредитування, пролонгація, поновлення. За умовами п. 3.1 Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Сторони погодили, що встановлений у п. 3.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. ( п. 3.2. Договору). Відповідно до вимог п. 5.1 Договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківський днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Рекомендована ( не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 10 жовтня 2024 року ( п.п. 7.1 Договору). Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 10 жовтня 2025 року ( п. 7.3 Договору). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом (п. 8.1. Договору). Вартість послуг кредитодавця, ціна договору визначені розділом 8 Договору. Відповідно до п. 8.3 умов Договору на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1, відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним , що становить 365,00 відсотків річних. Пунктом 8.5.1 Договору встановлено, що за період від дати видачі першого траншу до 10 жовтня 2024 року розрахунок витрат здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,58 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 244.55 відсотків річних. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 5 ( п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання (п. 11.1 Договору). Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту до договору від 10 вересня 2024 року № 169919267, у якому також визначені основні умови кредитування, що був підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором - 2344 (10 вересня 2024 року 07:07:50). Кредитний договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 2498 ( 10 вересня 2024 року). Згідно з розрахунком заборгованості наданого первісним кредитором заборгованість відповідача становить 27500 грн (оберт 18-19 оберт) 14 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/17, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.12-14). Відповідно до реєстру прав вимоги від 14 січня 2025 до договору факторингу №МВ-ТП/17 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №169919267 на суму 27600 грн. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Згідно до положень ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України\~Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та апелянтом підписано графік платежів. Відповідно до ч.1 ст.1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст. 525,526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За\~ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.\~625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України\~«Про електронні документи та електронний документообіг» шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі\~логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України\~Про електронні документи та електронний документообіг. Відповідно до ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст.1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Із дослідженого судом договору про відкриття кредитної лінії від 06 серпня 2024 року № 433706877 встановлено, що його укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207\~ЦК України із застосуванням Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором . Укладений між сторонами договір кредитної лінії відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. З листів Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» вбачається, що ним було здійснено успішні перекази коштів на виконання умов договору від 10.09.2024: за номерами , транзакції 42594-13027-78264, сума переказу 1000,00 грн; транзакції № 42595-50629-05114 сума переказу 1000 грн; транзакції № 42595-59285-76154 сума переказу 2000 грн; транзакції №42595-95590-84984 сума переказу 2000 грн; транзакції 42596-09313-33064 сума переказу 4000 грн, на платіжну картки [NUMBER] , опис [PERSON] Договір (оферта): 169919267 від 10.09.2024 (а.с. 45-46) . Також в матеріалах справи містяться довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які підтверджує ініціювання платіжної операції, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції (а.с. оберт 47-49 оберт), що на переконання суду є належним підтвердженням виконання позикодавцем умов вказаного Договору. Також згідно інформації АТ «Універсал Банк», наданої на виконання ухвали суду від 07.08.2025, підтверджено, що картку № [NUMBER] емітовано на ім`я відповідача [PERSON] , а також факт зарахування коштів 10 вересня 2025 року п`ятьма транзакціями, що у загальному розмірі становить10000 грн, що повністю відповідає даті та умовам договору. Таким чином, судом встановлено що, укладення вищезазначеного Договору позики між його сторонами в електронній формі, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційні системі суб`єкта електронної комерції; надав відповідні данні для заповнення формуляра заявки (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, данні паспорту та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію»\~погодився із запропонованими умовами договору та підписав їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору та отримання відповідачем коштів у позику на погоджених в договорі умовах не спростований відповідачем., більш того, не заперечувався ним. Суд зважає, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Спірний Договір позики підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України це є її процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. За таких обставин, судом встановлено, що між [PERSON] та позикодавцем виникли договірні відносини, оскільки між ними був укладений відповідний Договір позики, який зі сторони кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в частині обов`язку щодо передання у розпорядження відповідача обумовлених Договором коштів у сумі 5000,00 грн, був виконаний, що належним чином доведено позивачем. 14 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ -ТП/17 за умовами якого, клієнт зобов1язався відступити Фактору Права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Згідно наданої позивачем копії реєстру прав вимоги від 14 січня 2025 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 169919267 від 10 вересня 2024 року в розмірі 27600,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн, за відсотками - 12600,00 грн та неустойка в розмірі 5000,00 грн. Отже, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № 169919267 від 10 вересня 2024 року. 14.01.2025 на виконання умов договору факторингу № МВ -ТП/17 від 14.01.2025 Тов «Манівео швидка фінансова допомога» на електронну адресу відповідача направило повідомлення про відступлення право вимоги (а.с. 50). 07 лютого 2015 року ТОВ «Таліон Плюс» направило відповідачу Васильєву вимогу про дострокове розірвання договору № 169919267 від 10 вересня 2024 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 29900,00 грн. Також, представником позивача відповідачу направлена досудова вимога. Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем Кредитного договору № 169919267 від 10.09.2024 та його виконання зі сторони позивача, отримання відповідачем кредитних коштів. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору обов`язків матеріали справи не містять. Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на те, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення суми заборгованості у розмірі 24900 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» укладено договір про надання правової допомоги №5. Додано акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2024 року, платіжну інструкцію кредитного переказу коштів, призначення платежу: оплата за надання правової допомоги. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії витрат на професійну правничу допомогу. При вирішення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (становлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Лавенс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., який є завищеним. Разом з тим, з урахуванням ухвалення рішення по справі на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 2500 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved