Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор»-«Західдіпрошлях» про стягнення заробітної плати, компенсації, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 11772,18 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1409, 19 грн., з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів при їх виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42752,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що він працював у Львівській філії Державного підприємства-Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"-"Західдіпрошлях" на посаді прибиральника з 26.05.2021 року. З 01.09.2022 року звільнився за власним бажанням. Починаючи з травня 2022 року по жовтень 2022 року, у відповідача виникла заборгованість з виплати заробітної плати позивачу, яка станом на 19.10.2023 року складає 11772,18 грн. Розмір цієї заборгованості підтверджується довідкою № 18 від 19.10.2023 року. На момент подання позову заборгованість позивачу не погашена. Крім цього, позивачем здійснено розрахунок компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів його виплати за період заборгованості станом на 21.11.2023 р., яка виникла у період з червня 2022 року по жовтень 2023 року. Розмір компенсації, заявлений позивачем, становить 1409,19 грн. Додав, що кількість робочих днів за період з 02 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року складає 128 днів, таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року складає 42752,00 грн., виходячи із розрахунку (334,00 грн. х 128 днів = 42752,00 грн). Внаслідок тривалої невиплати заробітної плати за період з травня 2022 року по день подання позову у позивача порушено звичайний життєвий устрій, оскільки внаслідок відсутності інших доходів позивачка був фінансово обмежений та не мав змоги задовольнити свої базові потреби. На фоні цих обставин у позивачки були часті пережиття і стреси. З огляду на зазначене просив задоволити позов. Позивач та його представник подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце проведення такого, відзиву та будь-яких інших клопотань до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що наказом директора Львівської філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Західдіпрошлях» Барановича В.Б. №9-к від 25 травня 2021 року [PERSON] прийнято на посаду прибиральника з окладом згідно штатного розпису з 26 травня 2021 року. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці"та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до довідки про доходи Львівської філії "Західдіпрошлях" від 18.10.2023 року №18/1, [PERSON] працював у Львівській філії «Західдіпрошлях», форма працевлаштування основна, займав посаду прибиральника. Нарахована заробітна плата за липень 2022 року становить 2144,24 грн., за липень 2023 року 2997,62 грн., всього 6680,03 грн. Згідно з довідкою №18 від 19.10.2023 року заборгована заробітна плата [PERSON] станом на 19 жовтня 2023 року складає 11772,18 грн., а саме: травень 2022 року 3957,24грн.; червень 2022 року 1726,12 грн.; липень 2022 року 1666,69 грн.; серпень 2022 року 3651,31 грн.; жовтень 2022 року 770,82 грн. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, за період, який позивач зазначає у позовних вимогах заборгованість по заробітній платі становить 11772,18 грн., а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати позивача в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Наведене кореспондується з ст.34 Закону України "Про оплату праці", згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Державною службою статистики України. Станом на 21.11.2023 р. позивач має право на компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів його виплати у розмірі 1409,19 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке. Згідно з наказом директора Львівської філії «Західдіпрошлях» - Державного підприємства «Укрдіпродор» Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» Барановича В.Б. від 01.09.2022 року №29-К, [PERSON] звільнено з посади прибиральника території за власним бажанням з 01 вересня 2022 року. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №18/1 від 18 жовтня 2023 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 334,00 грн. Кількість робочих днів за період з 02 вересня 2022 року по 28 лютого2023 року складає 128 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року складає 42752,00 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а, отже, такий приймається судом до уваги, а вимога про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню. Відтак позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, а тому з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачем порушено конституційне право позивача на оплату праці, невиплату заробітної плати у повному обсязі протягом тривалого часу роботи, що призвело до моральних страждань позивача, які виразились у неотриманні коштів необхідних йому для проживання протягом тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе, переживання та стресу. Суд погоджується з позицією позивача про те, що неможливість отримувати належну платню за роботу позбавило його задовольняти необхідні соціально-матеріальні потреби, що є прямим свідченням завданих моральних страждань. В той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. Відтак позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, а тому з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати та моральну шкоду. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині стягнення заборгованості із заробітної плати. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь державив сумі 1211,20 грн. Крім того, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогу про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати та стягення моральної шкоди у розмірі 2422,4 грн. Що стосується стягнення з позивачки на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Між позивачем [PERSON] та АО "СЕНАТОР" 18.11.2023 року укладено договір доручення на представництво інтересів та надання правничої допомоги (правової допомоги). Відповідно до Акту наданих послуг від 25.02.2025 року [PERSON] було надано послуг на загальну суму 9000,00 грн. Представником позивача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд доходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. які суд вважає розумними та обгрунтованими. На підставі викладеного і

Outcome: approved