Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Какун А.С. 11.06.2025 року звернулась в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором №002/13169510-SP від 15.12.2021 року у розмірі 21222,55 грн, яка складається із 10020, 16 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11202, 39 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.12.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №№002/13169510-SP, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ "Таскомбанк", яка розміщена на веб-сайті Банку та беззастережно приєднався до умов договору. Між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 04.04.2024 року укладено Договір факторингу №НІ/11/17-Ф, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №№002/13169510-SP від 15.12.2021 року в розмірі 21222,55 грн, яка складається із 10020, 16 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11202, 39 грн - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги просить задовольнити, а також стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3 028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2025 року таку передано на розгляд судді Мичці Б.Р. Ухвалою судді від 12.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. Відповідачка відзив на позов не подала, жодних заяв чи клопотань нею не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до заяви-анкети №1023504 АТ «Таскомбанк» зобов`язується надати відповідачці кредит, а відповідачка зобов`язується у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договром. Між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 04.04.2024 року укладено Договір факторингу №НІ/11/17-Ф, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №№002/13169510-SP від 15.12.2021 року в розмірі 21222,55 грн, яка складається із 10020, 16 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11202, 39 грн - сума заборгованості за відсотками. Як регламентовано ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджуючи вимоги про стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10020, 16 грн, суми заборгованості за відсотками в розмірі 11202, 39 грн, суд виходить з наступного. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не долучено документів, передбаченого ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Натомість позивач надав лише розрахунок заборгованості, з якого неможливо встановити його правильність та об`єктивність. Досліджуючи наданий розрахунок, такий не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання нею кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18. Наданий позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу, який є похідним від договору кредиту/позики, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки відсутні докази перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання нею кредитних коштів відповідно до укладеного договору. В оцінці поведінки та способу ведення справ фінансовою компанією суд враховує, що у силу приписів ст.29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох видів фінансових послуг. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовими компаніями є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі №462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, що зумовлює відмову у позові. Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed