Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

15 серпня 2025 року заявниця звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про оголошення померлим свого сина [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що її син проходив військову службу на посаді стрільця-санітара 1 механізованого взводу 3 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . 12 липня 2024 року нею отримано сповіщення №1/6827 про те, що її син безвісти 09 липня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу села Берестове Куп`янського району Харківської області. Згідно наказу командиру Військової частини [NUMBER] від 09 липня 2024 року за №2802 за наслідками службового розслідування вповноваженим органом було встановлено факти, що вказують на обставини зникнення безвісти [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби в районі дій під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250702-438 від 02 липня 2025 року [PERSON] вважається зниклим безвісти на території Бойових дій. 15 липня 2024 Ізмаїльським РВП ГУНП в Одеській області внесено відомості до реєстру досудових розслідувань за №12024162150000950 за фактом зникнення [PERSON] , яке на даний час перебуває у провадженні вказаного відділу поліції. Зі слів свідків [PERSON] міг загинути [INFO] під час бою на території села Берестове Куп`янського району Харківської області. З 09 липня 2024 року зник зв`язок з [PERSON] і до сьогодні він за місцем свого проживання не з`являвся, ніяких відомостей про його місце перебування їй, заявниці, не надходило. Зазначає, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення [PERSON] померлим. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі. У письмових поясненнях представник Міністерства оборони України зазначає, що підстав для задоволення заяви [PERSON] на даний час немає, а подана до суду заява є передчасною. Зокрема вказує, що у цій справі заявниця посилається обставини ймовірної загибелі її сина та на підтвердження надала до суду копії документів від Військової частини [NUMBER] , які підтверджують зникнення безвісті військовослужбовця [PERSON] , 1979 р.н., 09.07.2024 в районі населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області. Так, з наданих заявницею документів, а саме акту службового розслідування вбачається, що за висновками службового розслідування був встановлений факт саме зникнення безвісті військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] , а факт його загибелі не встановлено. Відповідно до встановленого керівними документами порядку, на підставі проведеного службового розслідування мав бути виданий наказ командира військової частини [NUMBER] на підставі якого зниклий безвісті [PERSON] повинен був виведений у розпорядження командира військової частини [NUMBER] . Тобто, [PERSON] командуванням військової частини [NUMBER] вважається зниклим безвісти військовослужбовцем під час виконання бойового завдання неподалік населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області. При цьому заявниця не надала до суду наказів командира військової частини [NUMBER] виданих за результатами проведення службового розслідування, а також наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині), щодо виведення [PERSON] у розпорядження. Також, згідно положень діючого законодавства члени сім`ї зниклого безвісті військовослужбовця, або у разі потрапляння його в полон, мають право на отримання його грошового забезпечення. Відповідно до правових позицій Верховного Суду участь військової частини у розгляді справ про оголошення померлими зниклих безвісті військовослужбовців є обов`язковою, тому що рішення суду вплине на права та обов`язки військової частини. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що оголошення померлим сина, заявниця пов`язує із наміром реєстрації смерті військовослужбовця [PERSON] для отримання свідоцтва про смерть, отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги передбаченої для сім`ї загиблого захисника України, саме тому, в якості заінтересованої особи заявниця зазначила у заяві Міністерство оборони України. При цьому слід звернути увагу суду, що зниклий безвісті [PERSON] був лише увільнений від посади та зарахований у розпорядження командира військової частини [NUMBER] , а тому прийняте судом рішення за результатами розгляду заяви вплине на права та обов`язки військової частини [NUMBER] , яка у разі такого судового рішення зобов`язана буде виключити [PERSON] зі списків особового складу частини та припинити щомісячні виплати його грошового забезпечення членам сім`ї зниклого безвісті військовослужбовця. Необхідно враховувати те, що місце зникнення безвісті [PERSON] є район н.п. Берестове Куп`янського району Донецької області, яке до теперішнього часу є зоною активних бойових дій (що обмежує можливість здійснення розшуку тіл загиблих захисників України), а тому ще не минув строк (шість місяців) з дня закінчення активних бойових дій, на місці, яке заявниця зазначила у своїй заяві, як місце ймовірної смерті [PERSON] , [INFO] . Водночас слід вказати, що обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника. Міноборони вважає, що заявник не врахував правові позиції Верховного Суду, які є обов`язковими при застосуванні норм права визначених ст.46 ЦКУ, а тому передчасно звернулась до суду із заявою про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] . Хочу звернути увагу суду також на те, що відсутні відомості про можливе перебування [PERSON] , [INFO] в полоні у агресора, так до заяви не додані відомості про те, що заявниця зверталася до Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» та до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими для отримання інформації про можливе перебування її сина в полоні у агресора російської федерації. Таким чином, Міноборони вважає, що звернення [PERSON] до суду із заявою було передчасним і відсутні підстави (належні і допустимі докази) для задоволення її заяви, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими при застосуванні норм права визначених ст.46 ЦК України. В матеріалах цивільної справи міститься заява Міністерства оборони України про розгляд даної справи без участі представника міністерства. У судовому засіданні представник заявника надав аналогічні пояснення, викладені в заяві, просить заяву задовольнити та визнати [PERSON] померлим, вважає, що матеріалах цивільної справи зібрано достатньо доказів, які свідчать про те, що [PERSON] загинув [INFO] під час бою на території н.п. Берестове Куп`янського району Харківської області. Представник [INFO] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Представник військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Представник Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності заінтересованих осіб, які не з`явились, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 вересня 1979 року Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області. Згідно копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 13 лютого 1998 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 1997 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відмітки в паспорті громадянина України [PERSON] на сторінці 10, відділом РАЦС м. Ізмаїл 31 грудня 2010 року зареєстровано шлюб з [PERSON] , [INFO] . Загальновідомим є той факт, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжений та триває на даний час. Відповідно до довідки №4/3194, виданої 29 березня 2024 року [INFO] , [PERSON] , [INFO] 09 лютого 2024 року призваний на військову службу під час мобілізації. Згідно довідки №0666/118/3682, виданої 03 травня 2025 року командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період з 07 червня 2024 року по 09 липня 2024 року, перебуваючи у Петропавлівській сільській територіальній громаді Куп`янського району Харківської області. Згідно сповіщення від 12 липня 2024 року за №1/6826 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника [INFO] підполковника [PERSON] , що солдат [PERSON] , 1979 року народження, стрілець-санітар 1 механізованого взводу 3 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , 09 липня 2024 року зник безвісти поблизу [ADDRESS] . Згідно витягу №12024162150000950 від 15 липня 2024 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, [PERSON] з 09 липня 2024 року значиться як зниклий безвісти за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] від 19 липня 2024 року за №2113, визнано [PERSON] , який перебуває у розпорядженні командира військової частини, колишнього стрільця-санітара 1 механізованого взводу 3 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , таким що зник безвісти під час здійснення противником штурмових дій в районі н.п. Берестове Куп`янського району Харківської області 09 липня 2024 року при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Зникнення безвісти солдата [PERSON] не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. У разі відсутності відомостей про місцезнаходження солдата [PERSON] строком понад десять діб з моменті зникнення безвісти, вивести його в розпорядження командира військової частини. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250702-438 від 02 липня 2025 року, [PERSON] , [INFO] вважається зниклим на території бойових дій (під час воєнних дій). Листом №08-11/23920 від 07 липня 2025 року за підписом директора Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» Н. Бабійчук представника заявниці повідомлено про те, що перебування у полоні держави агресора [PERSON] , Центральним Агентством з Розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста не підтверджене, відомості про [PERSON] внесені до Реєстру НІБ, іншими даними, які б свідчили про перебування особи в полоні на даний момент НІБ не володіє. Тобто, спростовується твердження представника Міноборони про можливе перебування [PERSON] у полоні. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024162150000950 від 15 липня 2024 року, в провадженні Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №12024162150000950 від 15 липня 2024 року за фактом зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Як вбачається з витягу з акту службового розслідування, капітан [PERSON] та молодший сержант [PERSON] пояснили, що 09 липня 2024 року о 04:35 хв. в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Берестове Куп`янського району Харківської області, з напрямку північно-східної околиці противник здійснив штурмові дії в кількості до 2 штурмових груп (до 8 військовослужбовців) на позицію, в результаті чого зник безвісти солдат [PERSON] . В матеріалах справи відсутні та такі не встановлені під час судового розгляду цивільної справи обставини, які свідчать про те, що відомості, які містяться в акті службового розслідування, є неправдивими, надуманими чи не відповідають дійсності. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, визначений у частині 2 ст. 293 ЦПК та такими серед інших є: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня2024року в справі N? 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦІК України, для оголошення судом фізичної особи померлою, наголосивши, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України. Як зазначено у даній постанові, частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за №5роз`яснено, що на відміну від встановлення факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених вст.46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Аналіз зазначених норм закону, свідчить про те, що підставою для оголошення особи померлою є обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Суд вважає встановленим, що в матеріалах цивільної справи містяться достатні докази того, що [PERSON] , військовослужбовець ВЧ [NUMBER] , виконуючи бойове завдання, зник безвісти з 09 липня 2024 року в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Берестове Куп`янського району Харківської області, у зв`язку з чим можна зробити вірогідне припущення про його смерть. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно вказаного Переліку, в с. Берестове Петропавлівської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області бойові дії велися з 27.02.2022 по 09.09.2022 року. З 17 липня 2024 року село Берестове перебуває в тимчасовій окупації. Отже на момент звернення заявниці до суду і на час постановлення судом рішення по суті сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата у постанові від 11.12.24, від дня закінчення активних бойових дій на території с. Берестове Петропавлівської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Proninav.Ukraine)», § 23). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та є всі підстави для оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим.

Outcome: approved