Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

26 червня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який в ході судового розгляду справи уточнив та прохав суд визнати, що транспортний засіб HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , частки яких є рівними, по 1/2 частині кожному; \~ \~ \~ \~поділити між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] набуте\~майно наступним\~чином:\~визнати за\~ [PERSON] право\~власності цілою\~часткою на\~транспортний засіб\~HYUNDAI\~ACCENT,\~2008\~рік випуску,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~стягнувши з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~грошову компенсацію\~у розмірі\~101645\~гривень 98\~копійок за\~1/2\~частину автомобіля\~марки HYUNDAI\~ACCENT,\~2008\~рік випуску,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~яка йому\~належить,\~припинивши право\~власності [PERSON] \~на зазначене\~майно.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що з\~18.12.2010\~року по\~20.10.2016\~року сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі.\~За час\~шлюбу у\~сторін народилась\~дитина [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Також за\~час шлюбу\~сторони придбали\~автомобіль:\~транспортний засіб\~марки HYUNDAI\~ACCENT,\~2008\~рік випуску,\~номер кузова\~ [NUMBER] .\~Транспортний засіб\~було придбано\~за спільні\~кошти сімейного\~бюджету сторін,\~але він\~знаходиться у\~фактичному володінні\~та користуванні\~відповідача.\~Для придбання\~транспортного засобу\~позивач взяв\~та виплатив\~споживчий кредит.\~Зазначає,\~що транспортний\~засіб було\~оформлено на\~ім`я\~відповідача,\~оскільки припиняти\~шлюбні відносини\~сторони на\~той час\~не збирались\~і позивач\~цілком довіряв\~відповідачу,\~вважаючи,\~що придбання\~такої цінної\~речі як\~автомобіль відбувається\~виключно в\~інтересах сім`ї\~та немає\~значення на\~кого він\~буде зареєстрований.\~На сьогодні\~відповідач повідомила,\~що автомобіль\~є її\~особистою приватною\~власністю та\~вирішити у\~добровільному порядку\~питання розподілу\~майна,\~набутого за\~час шлюбу,\~не бажає.\~Твердження відповідача\~є безпідставним,\~незаконним та\~таким,\~що порушує\~особисті майнові\~права позивача,\~оскільки йому\~за законом\~належить 1/2\~частина автомобіля. Оскільки автомобіль\~є неподільною\~річчю,\~враховуючи неможливість\~окремої експлуатації\~1/2\~частини автомобілю\~без його\~іншої частини,\~та приймаючи до уваги, що транспортний засіб і досі знаходиться у фактичному користуванні та володінні відповідача, позивач бажає отримати грошову компенсацію за власну частку. Розмір грошової компенсації визначений експертом. Відповідно до висновку експерта №46/25 судової транспортно-товарзнавчої експертизи по визначенню ринкової вартості по цивільній справі № 216/4517/24 від "24" березня 2025 року, станом на момент проведення експертизи 20.03.2025 р. вартість складає: 203291,97 грн. Внаслідок таких обставин, враховуючи відсутність домовленості між ним та відповідачем щодо поділу спільного майна нажитого у шлюбі, з метою визнання своїх майнових прав, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 17.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче судове засідання (а.с.46). 24.12.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , де вона прохає суд прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні за позовом [PERSON] ; відступити від засади рівності часток подружжя, збільшити частку [PERSON] у спільному майні подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18.12.2010 року по 20.10.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів та станом на 02.07.2024 року сума заборгованості складає 108 520,68 грн., він не утримує спільну дитину, не приймає участі у її вихованні, ухиляється від сплати аліментів, не надає жодної матеріальної допомоги. Враховуючи, що за [PERSON] рахується заборгованість за аліментами наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя. Тому вона вимушена була звернутися до суду із зустрічним позовом (а.с.95-97). 24.12.2024 року від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на первісний позов, у якому представник вказала, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (а.с.115-117). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 29.01.2025 року у справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено (а.с.131). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 08.04.2025 року у справі провадження відновлено (а.с.153). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 23.04.2025 року прийнято заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про уточнення позовних вимог. Зустрічний позов [PERSON] \~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом [PERSON] та об`єднано їх в одне провадження (а.с.131). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20.05.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.179). У судове засідання позивач за первісним позовом та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник направив до суду заяву, де просить проводити розгляд справи у їх відсутності, первісні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, у задоволенні зустрічного заперечують, вважають його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. У судове засідання відповідач за первісним позовом та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник направила до суду заяву, де просить проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують у повному обсязі, заперечують проти позовних вимог за первісним позовом. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволенню, а в зустрічному позові необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею\~77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.12.2010 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного-стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №909 (а.с.30). Шлюб розірвано на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року, справа №216/3603/16-ц (а.с.36). За час шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію, транспортний засіб HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] , зареєстровано на [PERSON] , дата реєстрації 22.01.2009 (а.с.16). Згідно облікової картки № [NUMBER] , 08.12.2012 року транспортний засіб HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] знято з обліку для реалізації (а.с.18). Згідно довідки-рахунку серії ДПІ №901206 від 08.12.2012 року [PERSON] продано і видано автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.19). Зі змісту листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області, територіальний центр МВС №1248 з`ясовано, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 16.10.2024 року легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] зареєстровано 15 грудня 2012 року за громадянкою [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ДПІ №901206 від 08.12.2012 (а.с.61). Зі змісту висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості від 24.03.2025 року №216/4517/24 з`ясовано, що середня ринкова ціна автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на 20.03.2025 року становить 203291,97 грн. (а.с.137-150). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, провадження №61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, провадження №61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Аналіз матеріалів справи свідчить, що автомобіль марки\~HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, тому він є об`єктом спільної сумісної власності, а тому кожна зі сторін має рівні права на нього, оскільки у даній справі сторонами у справі презумпцію спільності права власності подружжя на сказане майно належними, допустимими та достатніми доказами спростовано не було. Отже суд дійшов до висновку, що автомобіль придбаний у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. Згода відповідача на отримання грошової компенсації замість частки в автомобілі не є обов`язковою, оскільки автомобіль є неподільною річчю і його фізичний поділ неможливий. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України та ч. 2 ст. 364 ЦК України, рішення про виплату компенсації за частку в неподільній речі приймає суд, і надання такої компенсації замість частки у спільній власності є правом позивача, а не обов`язком відповідача. Відтак право власності сторін на автомобіль HYUNDAI ACCENT є спільним, відповідно частка кожного становить 1/2. Річ є неподільною, позивач згодився в порядку поділу залишити право власності на даний автомобіль за відповідачкою з отриманням на свою користь грошової компенсації. Розмір компенсації визначений належним доказом, який прийнятий до уваги судом. Враховуючи, що ціна колісного транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, 2008 рік випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на 20.03.2025 року становить 203291,97 грн. (висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 24.03.2025 №216/4517/24), з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню за 1/2 частину автомобіля грошова компенсація 101645,98 грн. із одночасним визнанням права власності на автомобіль за [PERSON] після стягнення вищезазначених коштів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial