Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), просить суд стягнути з відповідача на її користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 118 067,20 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки в сумі 67 326,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на день подання позову становить 69 157,90 грн., однак здійснивши розрахунок станом на день ухвалення рішення суду. Позивач мотивує свої вимоги тим, що позивач працювала на посаді чергового по парку служби роботи станій регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця», зі стажем роботи 45 років. Однак відповідачем не було дотримано вимог статті 116 КЗпП України, оскільки із позивачем не проведено остаточного розрахунку в день її звільнення 04.07.2025 року, позивачу не виплачені належні та гарантовані до виплати позивачу кошти відповідно до норм діючого у регіональній філії «Південно-Західна залізниця» Колективного договору, зокрема, позивачу не виплачено одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 118 067,20 грн., що передбачено п. 8.23 Колективного договору, а також позивачу не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки в розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 67 326,00 грн., що передбачено п. 3.10 Колективного договору, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. 12 вересня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не виплачених при звільненні сум та стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» Будова Н.М. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що на день звільнення позивача та у період дії воєнного стану рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» про виплату чи відновлення виплати заявлених позивачем видів матеріальної допомоги не було, тому фактичне нарахування та виплата коштів у день звільнення позивача не проведена. Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни, тому рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплати, передбачених, зокрема, колективним договором, що відповідає ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім того, на виконання протокольного рішення № Ц-1-1.5-25/47-25 від 28.03.2025 року засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності Товариства, починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва, виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті вчергове зупинено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що Наказом АТ «Укрзалізниця» № 520/ос від 04.07.2025 року [PERSON] , чергову по парку служби роботи станій регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця», звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком; компенсовано дні невикористаної відпустки, а також, після отримання окремого рішення членів правління АТ «Укрзалізниця», наказано виплатити [PERSON] одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбачену змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2025 р.р., п. 8.23; виплатити 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені п. 3.10 із змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2025 р.р.,за 2022 та 2023 роки. (а.с. 15, 18-19) Крім того, позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи заяви про надання їй матеріальної допомоги також і за 2024 та 2025 р.р. (а.с. 16, 17) За даними Довідок про середню заробітну плату [PERSON] , складеної структурним підрозділом «Служба роботи станцій» регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця», середньомісячний заробіток складає 23 613,44 грн.; середньоденний заробіток - 1 115,45 грн. (а.с. 20, 21) Колективний договір - це угода між роботодавцем (або уповноваженою особою) та представниками працівників (профспілкою або обраними представниками) для врегулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин, а також узгодження інтересів сторін. У ньому встановлюються взаємні зобов`язання щодо оплати праці, умов праці, гарантій, компенсацій та інших аспектів, покращуючи становище працівників порівняно із законодавством. Згідно п. 3.10 Колективного договору Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2025 роки, передбачено працівникам філії, які безпосередньо працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. (а.с. 29) Згідно п. 8.23 Колективного договору, передбачено при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків.(а.с. 43) Пунктом 1.1.4 рішення правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т) встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію таких заходів: «Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно з рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано директором з управління персоналом та соціальної політики». Пунктом 1.1 рішення правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 27.06.2024 (протокол №Ц-82/39 Ком.т) встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), починаючи з 01.072024 року зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. З матеріалів справи вбачається, відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування пункту 1.1.4. протокольного рішення від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т) та пункту 1.1 рішення правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 27.06.2024 (протокол №Ц-82/39 Ком.т) про призупинення виплати їй частки заробітної плати, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення. За вимогами ст. 116 КЗпП Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, аналiз наведених норм матерiального права дає пiдстави для висновку, що передбачений частиною 1 статтi 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтею 27 Закону № 108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Товариство призупинило виплати коштів, передбачених Колективним договором в односторонньому порядку, не повідомивши позивач [PERSON] про ухвалення вказаних рішень, а також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. При цьому, Товариство ухвалило відповідне рішення 14 березня 2022 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім того, відповідачем не враховано, що Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися в розрізі даного спору. Аналогійний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №211/7338/23. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про безпідставну невиплату відповідачем АТ «Укрзалізниця» передбачених Колективним договором нарахувань позивачу, а також про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] передбачену п. 8.23 Колективного договору одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 118 067,20 грн. (23 613,44 грн.*5), а також наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача передбачену п. 3.10 Колективного договору та на підставі заяв позивача - матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік (2 481,00 грн.*6=14 886,00 грн.), за 2023 рік (2 684,00 грн.*6= 16 104,00 грн.), 2024 рік (3 028,00 грн.*6= 18 168,00 грн.), 2025 рік (3 028,00 грн.*6= 18 168,00 грн.), тобто в сумі 67 326,00 грн. Крім того, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved