Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

28 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про що вчинено відповідний актовий запис № 7. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Сторони мають спільну дочку: [PERSON] , [INFO] . Інформація про місце проживання дитини та наявність спору місце проживання дочки відсутня. Також на час подачі позову відомості про наявність спору про розподіл майна відсутні. Позивач стверджує, що сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин із квітня 2024 року. Причиною розпаду сім`ї, на думку позивача, стало те, що подружжя мають різного складу характери, різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з чим між подружжям виникали часті непорозуміння, що спричиняли як подружжю, так і їх дитині душевних страждань, тому сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, так як сім`я остаточно розпалась і на примирення позивач не згідна, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2025 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Позивач у судове засідання не прибула, у письмовій заяві, направленій на адресу суду, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причини неявки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи позицію сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормами ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Європейський суд з прав людини щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя (п. 61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 року у справі «Прітті проти Сполученого Королівства, п. 126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 року у справі « Фернандес Мартінес проти Іспанії»). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Родина фактично не існує і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, вільної згоди обох на проживання у шлюбі немає, причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved