Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у серпня 2012 року, перебуваючи у складному матеріальному становищі та шукаючи шляхи для термінового лікування свого сина [PERSON] , вона отримала від знайомої на ім`я [PERSON] пропозицію познайомитися з громадянином іншої держави - [PERSON] (далі - Відповідач), де останній висловив готовність надати допомогу з оплатою медичних витрат для дитини за умовами, що вона, [PERSON] , погодиться укласти з ним шлюб. З огляду на критичні обставини вона вимушено розглянула цю пропозицію, як спосіб тимчасового вирішення нагальної потреби. Далі позивач зазначає, що 10.08.2012 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , однак, після його укладання жодних фактичних подружніх стосунків між сторонами не виникло, вони не проживали разом, не мали спільного побуту, не створювали родинних чи емоційних зв`язків, характерних для подружжя. Мету, яку переслідував відповідач при укладанні шлюбу, позивачу не повідомлялась і залишалася їй невідомою. Формальна чинність шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який фактично не існував, як сімейний союз, створює істотні юридичні перешкоди для визначення особистого статусу позивача відповідно до її реального життя. Протягом останніх п`яти позивач зазначає, що вона перебувала у стабільних сімейних відносинах із [PERSON] , з яким проживала однією сім`єю, вела спільне господарство та мала зв`язок, характерний для подружжя. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 10 серпня 2012 року на підставі актового запису № 804, недійсним з моменту його укладання. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечеловському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, надали до суду письмову заяву про проведення судового засідання без їх участі та винести рішення відповідно до чинного законодавства Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.06.2025 року вирішено викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 01.09.2025 року вирішено викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідка: [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 01.09.2025 року вирішено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання шлюбу недійсним, закрити та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.09.2025 року вирішено викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] по даній цивільній справі. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. Суд вказує, що у період воєнного стану, відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", повноваження судів не можуть бути припинені, а частина друга статті 26 зазначеного Закону передбачає, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Не дивлячись на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію російської федерації, Новокодацький районний міста Дніпра, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі. Суд також із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК позивач, як учасник справи зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Суд, враховуючи ту обставину, що всім учасникам справи були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, і враховуючи ту обставину що раніше суд неодноразово відкладав розгляд справи саме через неявку відповідача, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення за відсутності вказаної сторони по справі. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 10.08.2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 804, та що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.05.2022 року. Оскільки позивач наголошує на том, що при укладенні шлюбу у сторін однозначно не було наміру створити сім`ю, та набути прав і обов`язків подружжя, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляд в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У частині першій статті 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї. У частині другій статті 40 СК України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України). У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц Верховний Суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Відповідно до статті 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена. Звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним позивач посилалася на те, що вона мала певні фінансові труднощі і за укладення шлюбу вона отримала фінансову винагороду. У статтях 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку суд вважає, що позивач надала судам належні, допустимі та переконливі докази, які свідчать про фіктивність вищенаведеного шлюбу. Так, судом встановлено, що місцем реєстрації та проживання є: [ADDRESS] . При цьому матеріали справи не містять доказів реєстрації відповідача за вказаною адресою. Так само, будь-яких доказів, які б відповідали критеріям достатності, належності та допустимості, щодо спільного проживання сторін за однією адресою матеріали справи не містять, як і не містять доказів спілкування сторін по справі, несення сумісних витрат, ведення спільного господарства тощо. Таким чином, у цій справі жодним доказом об`єктивно не підтверджено, що у вказаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Одночасно із цим позивач на підтвердження заявлених нею позовних вимог надала докази на підтвердження обставин реєстрації шлюбу з відповідачем без їх реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Зокрема з показань свідків, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що за адресою проживання позивача [PERSON] ніколи не з`являвся, спільного побуту вони не вели, стосунків, що притаманні подружжю не підтримували. Навпаки, весь цей час позивач, без реєстрації шлюбу, перебувала у фактичних сімейних відносинах з іншим чоловіком, [PERSON] . На думку суду саме позивач довела наявність правових підстав, передбачених статтею 40 Сімейного кодексу України (далі - СК України), для визнання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, недійсним. Відповідно до ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 45 СК України передбачено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. З огляду на наведене, суд вбачає наявність підстав для визнання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2012 року, недійсним з моменту його реєстрації. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved