Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

08.07.2025 до суду надійшла зазначена вище позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 169, серія [NUMBER] , зареєстрований шлюб між сторонами. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини фактично припинені з січня 2023 року через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка з 09 травня 2023 року мешкає з позивачем. Відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні доньки, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, коштів на утримання доньки не сплачує, а також надала згоду на позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з тим, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а також відповідач свідомо ухиляється від батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач звернувся до суду із позовом. Позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, 29.07.2025 подала до суду заяву про визнання позовної вимоги стосовно позбавлення батьківських прав, просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи надав висновок, згідно якого орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, допитавши малолітню [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] , повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 169, серія [NUMBER] , зареєстрував шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Також позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно заяви, засвідченої приватним нотаріусом А.В. Ізюмською та зареєстрованої в реєстрі за № 1180 від 12 липня 2025 року, відповідачка надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідці про реєстрацію та склад сім`ї від КП «МІРАЦ» № 5182 від 14 липня 2025 року позивач разом з донькою зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована за тією ж адресою, але фактично проживає за іншою адресою. Згідно довідки № 1-20/938 від 08 листопада 2024 року, виданої Ліцеєм № 9 імені Євгенія Єніна Павлоградської міської ради, позивач приймає участь в вихованні доньки [PERSON] , учениці 3-В класу, відвідує батьківські збори, постійно тримає зв`язок з класним керівником. Відповідно довідки від 23 травня 2025 року, виданої Амбулаторією № 1 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда», з приводу захворювань, профілактичних оглядів та вакцинації на прийом до лікаря дитина приходить в супроводі батька. В судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування була допитана малолітня [PERSON] , яка пояснила, що проживає разом з батьком, мати не проживає з ними кілька років, усунулась від її виховання. Вказані обставини підтвердили свідкі [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду\~від 22.09.2025\~ із\~ Головного\~центру обробки\~спеціальної інформації\~Державної прикордонної\~служби України\~було витребувано\~інформацію з\~бази даних\~«Відомості про\~осіб,\~які перетнули\~державний кордон\~України,\~в`їхали на\~тимчасово окуповану\~територію України\~або виїхали\~з такої\~території» щодоперетину державного кордону України, лінії розмежування\~з тимчасово\~окупованою територією\~Українивідповідачем [PERSON] , яка підтверджує виїзд останьої 17.05.2023 за межі України та тривале знаходження за кордоном, що побічно підтверджує правдивість тверджень позивача та свідків щодо непроживання відповідачки із позивачем та донькою. Так само, копія договору оренди житла між відповідачкою та [PERSON] у м. Балатонлелле строком до 15.03.2026 р. свідчить про наявність у відповідачки постійного місця проживання за межами України. \~Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ч.1. ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст..141 \~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] не достатньо, оскільки відсутній матеріал, який підтверджує злісне невиконання матір`ю батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом реагування. В свою чергу суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування виходячи з того, що останній недостатньо мотивований. Так, органом опіки та піклування не прийнято до уваги, що мати дитини тривалий час не приймає жодної участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участі у житті дитини. Сам факт надання нотаріальної згоди відповідача про позбавлення батьківських прав не є підставою для задоволення позову, але при системному аналізі разом з іншими доказами по справі, показами дитини, свідчить про тривале ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків та про тверду позицію щодо участі у вихованні дитини. Відповідачкою не надано суду жодних заяв, клопотань, відзиву чи будь-яких доказів на підтвердження того, що вона має намір налагодити спілкування з дитиною чи має бажання приймати участь у вихованні дитини. Також нею не надано жодних доказів або пояснень щодо того, що їй чиняться будь-які перешкоди. Пасивна поведінка відповідачки та надання нею заяви про визнання позову свідчить про небажання в подальшому приймати участь у вихованні дитини. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~ \~\~\~Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. \~\~\~\~Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. Відповідно до пункту 50\~Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. \~Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява № 10161/13,\~§ 179, 182). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява від 29.07.2025 про визнання позову, а при подачі позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. Отже, наявні підстави для повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1211 грн 20 коп.) та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків (1211 грн 20 коп.). Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved