Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 166590 від 11.12.2020 у розмірі 4 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.12.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір № 166590 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відтак, 28.10.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 20 880,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 16 880,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем вказаного договору у нього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 21.05.2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.09.2025 року до суду від представника ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Просив проводити розгляд справи без виклику сторін. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача визнала, просила суд розстрочити виконання рішення суду щомісячними платежами в рівних частинах строком на дванадцять місяців з дня набрання рішення законної сили. Стосовно заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач заявила клопотання про зменшення суми до 3 000 грн. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.12.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір № 166590 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 4 000 грн строком на 30 днів, за стандартною процентною ставкою 2% в день або 730% річних від суми кредиту (пп. 1.2, 1.3 Договору). Відповідно до п.п. 1.6 Договору невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 6.8 Договору). Так, із дослідженої судом довідки про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» встановлено: клієнт - [PERSON] , РНОКП [NUMBER] , з якою укладено договір № 166590 від 11.12.2020 ідентифікована ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі; одноразовий ідентифікатор - KL7166, який 11.12.2020 надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Як встановлено судом, вказаний кредитний договір укладено у вигляді електронного документа. Так, у ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п. 12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказаний договір укладено відповідно до норм чинного законодавства. Також, як вбачається з п. п. 1.1 Договору № 166590 від 11.12.2020 ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язується надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.4 Договору кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем були зазначені реквізити платіжної картки [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підтвердження виконання товариством вказаного пункту договору надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» № 1167/02 від 25.02.2025, відповідно до якого 11.12.2020 17:02:06 на номер платіжної картки відповідача [NUMBER] перераховано кредитні кошти в розмірі 4 000 грн, номер транзакції 30769-89234-78978. Таким чином, позивачем підтверджено надання [PERSON] кредиту у розмірі 4 000 грн. Крім того, вказаний факт визнаний відповідачем у судовому засіданні. Також судом встановлено, що 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Підпунктом 13.1 Договору факторингу встановлено, що вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 20 880,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума виданого кредиту, 16 880,00 грн - залишок по відсотках. З долученої до матеріалів справи виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 166590, складеної ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість відповідача перед позивачем станом на 13.01.2025 становить 20 880,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - тіло кредиту, 16 880,00 грн - просторочені відсотки. Нарахування відсотків, пені, штрафів позивач не здійснював. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» в повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ч. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Отже, розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника. Розстрочка виконання рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища боржника, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення або ж до неможливості його виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги середньо - статистичні показники тривалості виконавчого провадження з виконання рішень суду, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення в межах строків, визначених ч. 5 ст. 435 ЦПК України, тобто на 12 місяців, сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін, а тому клопотання відповідача підлягає задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн, які він поніс у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Сплата позивачем судового збору в сумі 2 422,40 грн при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією № 3 5952 від 04.03.2025 року. Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3 000 грн з посиланням на те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними до предмета спору, цивільна справа є типовою та нескладною. З матеріалів справи встановлено, що 29.12.2023 року між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено Договір про надання правової допомоги. Відповідно до Акту про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року сторони узгодили вид відповідних послуг по наданню правової допомоги. Згідно з платіжною інструкцією № 3 9510 від 22.08.2025 року адвокатом Пархомчуком С.В. від ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийнято кошти в сумі 10 500,00 грн. Аналіз наведених обставин вказує на те, що дана справа є нескладною, типовою і вже сформована судова практика щодо розгляду даної категорії спорів, що не потребувало додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі. Суд погоджується з доводами відповідача, що визначений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500 грн є завищеним, неспівмірним з позовними вимогами, зважаючи при цьому на складність справи та витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг, а саме написання та подання позовної заяви. Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правову допомогу, надану в суді та про необхідність стягнення з [PERSON] вартості витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Outcome: approved