Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №7777236 від 11.04.2024 у сумі 26\~898,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 6\~072,00 грн., заборгованість за відсотками 15\~896,50 грн., заборгованість за пенею 4\~930,00 грн., витрати на сплату судового збору у сумі 2\~422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6\~000,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №7777236 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 7\~500,00 грн. 27 листопада 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №7777236 від 11.04.2024 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». У зв`язку з порушенням зобов`язань зі сплати кредиту заборгованість відповідача становить 26\~898,50 грн., з яких 6\~072,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15\~896,50 грн. заборгованість за відсотками, 4\~930,00 грн. заборгованість за пенею. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 02 вересня 2025 року. 02 вересня 2025 року судове засідання відкладено на 08 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідоми, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 11.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (далі Товариство) та [PERSON] (далі Споживач) було укладено договір №7777236 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2 Договору). Згідно п. 1.3. Договору сума кредиту становить 5\~500,00 грн. Пунктом 1.4. Договору визначено строк кредиту 360 днів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року з ТОВ «Авентус Україна». Судом досліджено договір факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» (далі Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (далі Клієнт). Пунктом 1.1. договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строку виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Пунктом 1.2. договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року визначено порядок переходу Прав вимоги, а саме, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. До позовної заяви додано витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024, з якого вбачається, що за номером 2064 зазначено боржника [PERSON] , номер договору 7777236 від 11.04.2024, загальна сума заборгованості 26\~898,50 грн. Доказом передачі вимог кредитора до боржника є підписаний сторонами Акт прийому-передачі Реєстру Боржників, що є Додатком №3 до договору факторингу. Однак, позивачем не додано до позовної заяви Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який містить відомості про його підписання, кількість боржників, за якими договорами передані документи, на яку суму заборгованості, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитися, що ТОВ «Діджи Фінанс» були передані права вимоги до боржника [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога),а також право вимоги, яке виникне в майбутньому(майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Для підтвердження факту відступлення права вимоги, Фінансова компанія новий кредитор у зобов`язанні повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного кредитора. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] дійсно виникли правовідносини за договором №7777236 про надання споживчого кредиту від 11.04.2024. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження передачі прав вимоги за указаним договором від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки позовна заява не містить Акту прийому-передачі Реєстру Боржників з переліком договорів, які передані останньому. Реєстр боржників не є підтвердженням переходу права вимоги до нового кредитора (п. 1.2. Договору факторингу). Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором №7777236 від 11.04.2024 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Діджи Фінанс». Представник позивача просила розглянути справу за її відсутності в порядку спрощеного позовного провадження. Подавши до суду таке клопотання, позивач тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed