Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання її як непрацездатної матері у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду. В обґрунтування позову вказує, що 31 січня 1986 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від якого вони мають сина, [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вона досягла пенсійного віку та за станом здоров`я не має можливості працювати, розмір пенсії становить 3 862 грн. З 01 листопада 2014 року їй встановлено статус особи з інвалідністю безстроково. Син, [PERSON] , повнолітня працездатна особа, має стабільний дохід, проте, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. При цьому він має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою та може надавати фінансову або в натуральній формі допомогу. Має декілька хронічних захворювань, зокрема, гіпертонічну хворобу та судинні захворювання, лікування та підтримуюча терапія яких коштує значних витрат. Тому вона звертається до суду із питанням про стягнення аліментів на своє утримання з [PERSON] як непрацездатної матері. Також зазначає, що судовим наказом судді Близнюківського районного суду Харківської області № 612/102/22 від 27 вересня 2022 року з відповідача на користь третьої особи, [PERSON] , на утримання двох дітей стягнуті аліменти у розмірі у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 вересня 2022 року і до повноліття дітей, тому рішення по даній справі може вплинути на права та законні інтереси третьої особи. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення питання залишила на розсуд суду. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 серпня 1988 року, виданого Відділом реєстрації актів Близнюківського району Харківської області, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про доходи № 6192171665672165 від 19.05.2025 [PERSON] перебуває на обліку в Лозівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, яка в період з листопада 2024 року по квітень 2025 року склала 21582 грн 12 коп. З березня 2025 року щомісячний розмір її пенсії становить 3862 грн 90 коп. Згідно наданої виписки із амбулаторної карти встановлено, що [PERSON] має стійкі, хронічні захворювання такі як хронічний пієлонефрит, гіпертонічна хвороба. У зв`язку з вищевикладеним остання вимушена купляти різні ліки, а також утримувати майно, яке їй належить на праві власності. Згідно зі ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 статті 202 СК України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц). Відповідно до положень ч. 3 ст. 75 СК України, абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними громадянами є особи, які досягли пенсійного віку або особи з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно зі ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На даний час позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки має стійкі хронічні захворювання, яку відповідач, який є її сином, не надає, хоча зобов`язаний її надавати згідно вимог Сімейного Кодексу України (ч.1 ст. 202 СК України). З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення його (відповідача) від сплати аліментів на утримання позивачки. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року). Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивачки та відповідача, зважаючи на непрацездатність позивачки та її потребу в матеріальному утриманні, враховуючи що у позивачки відсутня можливість отримати матеріальну допомогу від інших, крім сина, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути аліменти в 1/10 частині від всіх видів доходу (заробітку) [PERSON] щомісячно, що враховуючи матеріальний стан сторін буде достатнім для утримання позивачки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, у даному випадку з 21 липня 2025 року. Суд також враховує, що позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» ,а тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі\~викладеного,\~ст.\~51\~Конституції України,\~ст.\~ст.\~75,79,\~202,\~205\~СК України,\~

Outcome: approved