Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ; третя особа: ТОВАРНА БІРЖА «НОВЕ СТОЛІТТЯ» про визнання договору дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 16.02.1999 року між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 68,50 кв.м, житловою площею 47,40 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Договір був укладений в Товарній біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ». Правочин обома сторонами виконаний повністю. Позивачка використовує зазначену квартиру протягом 26-х років для проживання членів своєї сім`ї, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру. Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, оскільки на час його укладення був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. На даний час позивачка вирішила розпорядитися квартирою, що їй належить. Зараз для реалізації своїх прав власника по вільному володінню, користуванню та розпорядженню належного їй власністю, у зв`язку із чим була змушена звернутися до суду про визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 11.08.2025 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надала. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомила. \~ \~ \~ \~Третя особа ТОВАРНА БІРЖА «НОВЕ СТОЛІТТЯ» про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак в підготовче судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.02.1999 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі\~Договір), а саме: трикімнатної квартири загальною площею 68,50 кв.м, житловою площею 47,40 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору, що міститься в матеріалах справи. Вказана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 04.03.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко А.А. по реєстровому номеру 194 та зареєстрованому в КП БТІ 06.03.1998 року по реєстру №25-189-82199 (п. 1 Договору). Квартира була продана за 10350,00 грн., грошові кошти продавець отримала від покупця до підписання цього Договору (п. 2 Договору). Договір був зареєстрований ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НОВЕ СТОЛІТТЯ» 16.02.1999 року, реєстраційний номер 1-76, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». В матеріалах справи також міститься копія довідки №220387 від 17.09.2025 про те, що станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності в КП «Криворізького РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі №25, сторінка 189, запис 8199 на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 16.02.1999 року на ТОВАРНІЙ БІРЖІ «НОВЕ СТОЛІТТЯ». Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним вказаний вище Закон, відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які, відповідно до чинного законодавства, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved