Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач 18.02.2025 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України, на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом кошти у розмірі 828\~992,00 грн; еквівалент компенсації за завдані страждання у розмірі 4\~860\~000,00 грн; витрати на проведення судової експертизи у розмірі 50\~250,00 грн; витрати на отримання копій документів у розмірі 2\~590,60 грн. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~щов період з 05.06.2015 по 17.01.2024 він був підданий незаконному кримінальному переслідуванню за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України та внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства, суду був позбавлений можливості продовжувати свій звичайний спосіб життя. За вказаний період він, крім іншого, на підставі ухвали слідчого судді від 08.06.2015 відсидів в камері ІТТ Переяслав-Хмельницького міського ВП з 05.06.2015 по 09.06.2015; в мережі Інтернет була поширена інформація та фотографії його затримання із необґрунтованими звинуваченнями в отриманні хабаря; 10.06.2025 на телеканалі «Альта» прокурор Переяслав-Хмельницької міжрайпрокуратури поширив інформацію щодо особи злочинця, вказуючи у своєму виступі на його особу. Надалі, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.05.2023 його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Отже, у зв`язку з незаконним переслідуванням та психологічним тиском йому було завдано моральних душевних страждань, які виразились в порушенні щоденного життя, призвели до фінансових проблем, проблем із здоров`ям, спричинили погіршення стосунків в сім`ї та з оточуючими. Він постійно відчував постійні нервові стреси, тривогу, приниження, душевні страждання та інші негативні наслідки незаконного та тривалого притягнення його до кримінальної відповідальності. Для проведення психологічної експертизи з метою визначення ступеню психотравмування та розміру грошової компенсації моральної шкоди позивач звернувся до ТОВ «Судова незалежна експертиза України» за висновками якої можливий еквівалент компенсації за завдані [PERSON] страждання становить 607,5 мінімальних заробітних плат, що з розрахунку 8000,00 грн за 1-ну мінімальну заробітну плату становить 4\~860 000,00 грн. Крім того, посилаючись на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та з врахуванням періоду перебування під слідством та судом, який розрахований з моменту вручення йому підозри 05.06.2025 до набрання виправдувальним вироком законної сили 17.01.2025, разом 103 місяці і 13 днів, визначив гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди в розмірі 828992,00 грн (один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом). Ухвалою суду від 25.02.2025 було відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.03.2025 о 10:00. 13.03.2025 від представника відповідача Державної казначейської служби України Жиліна О.Ф. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказував, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у даній справі. Водночас, вказував, що згідно з п. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеному в абз. 9 ст. 7 цього Закону. Так, зазначеною нормою встановлено прожитковий мінімум, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, в розмірі 1600 грн, що є значно меншим розміром, за визначений позивачем. Крім того, вважає, що у даній справі констатація порушень може бути достатньою сатисфакцією для позивача у контексті ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Також вважає, що наданий позивачем висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і повинен оцінюватися судом разом з іншими доказами. За вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 14.03.2025 до суду від відповідача Київської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якій її заступник керівника Грабець І. вважав позовні вимоги необгрунтованими, зокрема, з огляду на те, що сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вважає, що позивачем не наведено аргументованих доводів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психологічного впливу на нього в ході здійснення досудового розслідування, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.11.2018 у справі № 314/6982/13, зазначив, що здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування в межах та порядку, передбаченому КПК України, не може саме по собі заподіяти моральні страждання без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів. Крім того, вважає, що зазначений позивачем розмір відшкодування не є співмірним реальному періоду перебування позивача під слідством та розміру мінімальної заробітної плати. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 21.03.2025 від представника позивача адвоката Вершняка В.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній, посилаючись на висновки, викладені в постановах Верховного Суду, вважав, що у зв`язку з безпідставним перебуванням [PERSON] під слідством та судом, на його користь підлягає стягненню відшкодування в розмірі 5\~688 992,00 грн, як гарантований державний мінімум відшкодування моральної шкоди в сумі 828 992,00 грн та еквівалента компенсації за завдані позивачу страждання, згідно висновку експерта, що становить 4\~860 000,00 грн. 25.03.2025 справу в підготовчому засіданні знято з розгляду у зв`язку з перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті в складі колегії у кримінальному провадженні. Розгляд справи відкладено до 10.04.2025 до 11:00. Ухвалою суду від 10.04.2025 справу призначено до судового розгляду на 01.05.2025 о 14:00. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ з 25.04.2025 змінене найменування Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області на Переяславський міськрайонний суд Київської області. 01.05.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з відсутністю складу суду головуючий у справі - Рева О.І. перебував на лікарняному. Розгляд справи відкладено до 10.06.2025. Відповідно до Розпорядження № 44 від 09.06.2025 у зв`язку із звільненням судді Переяславського міськрайонного суду Київської області [PERSON] у відставку здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого визначено головуючу суддю Хасанову В.В. Ухвалою судді від 09.06.2025 справу прийнято до свого провадження, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 30.07.2025 о 13:00. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Вершняк В.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Київської обласної прокуратури Кравченко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. За приписами ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. 30.03.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення службовими особами Переяслав-Хмельницької організації кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією - ч.3 ст. 368 КК України; номер кримінального провадження № 42015110240000017. 05.06.2015 [PERSON] о 12:57 затриманий як особа, що підозрюється у вчиненні злочину без ухвали слідчого судді. 05.06.2015 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Згідно з ухвалою слідчого судді від 08.06.2015 за клопотанням начальника СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області щодо підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В зв`язку із внесенням застави згідно з ухвалою слідчого судді від 08.06.2015 [PERSON] звільнено з-під варти з ІТТ Переяслав-Хм. МВ ГУ МВС України в Київській області. Судом також досліджено додані до позову фотокопії інтернет-виписок; копію ухвали слідчого судді від 05.06.2015 про надання дозволу на проведення обшуку в житлі [PERSON] ; протокол обшуку від 05.06.2015; клопотання про повернення особистих вилучених речей; клопотання про повернення тимчасово вилученого майна; лист-відповідь ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, копії ухвал слідчого судді від 10.06.2015; 16.10.2015 про накладення арешту на майно підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні № 42015110240000017; постанову про виділення матеріалів досудового розслідування та об`єднання у кримінальне провадження під № 12015110240001199; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015110240001199 від 05.12.2015; копію ухвали апеляційного суду Київської області від 03.03.2016; копію вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.05.2023, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення; ухвалу Київського апеляційного суду від 17.01.2024, якою вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.05.2023 залишено без змін; відео від 10.06.2025 з телеканалу «Альта». Крім того, до позову додано висновок експерта Судової незалежної експертизи України за № ЕС-2521-4-2189.24 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 15.11.2024, відповідно до якої ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для [PERSON] . За умов ситуації, яка досліджується, [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). Можливий еквівалент компенсації за завдані [PERSON] страждання становить 607,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду. Відповідно до Договору № ЕС-2521-4-2189.24 про проведення судової експертизи від 24.09.2024 вартість послуг складає 49980,00 грн. Відповідно до наданих копій грошових переказів, платником [PERSON] на рахунок ТОВ Судова незалежна експертиза України здійснено оплату 26.09.2024 в сумі 30000,00 грн; 04.10.2024 в сумі 10000,00 грн; 07.11.2024 в сумі 10000,00 грн. Відповідно до\~частини першої статті 263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 56 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне\~значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298 цс 18) викладено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У справі, що розглядається, суд виходить із того, що внаслідок\~затримання, повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу та тривалим досудовим розслідуванням позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку суду.

Outcome: partial