Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідачів, і в обґрунтування позовних вимог вказала, що вона з початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України переїхала проживати до м. Дніпра разом зі своїми онуками: [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Батьки онуків - відповідачі [PERSON] та [PERSON] з ними не проживають, участі у вихованні, забезпеченні та утриманні дітей не беруть, не телефонують. [PERSON] зараз перебуває на території РФ, а місцезнаходження [PERSON] невідоме. Вона любить онуків та має змогу забезпечити їх всім необхідним, постійно стежить за їхнім станом здоров`я, піклується про розвиток, підтримує психологічний контакт, створила дітям гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, задіяна в освітньому процесі онуків. Батьки дітей участі в жодній сфері їхнього життя не беруть, не будучі позбавленими інформації стосовно місця перебування, їм не створювались перешкоди у спілкуванні та вихованні. Тобто вони мали фактичну можливість, але фактично не мали бажання виконувати свої обов`язки. Наразі вона бажає оформити опіку над онуками з метою захисту їхніх законних прав та інтересів, тому просить суд позбавити відповідачів батьківських прав щодо обох дітей. ІІ. Позиції, пояснення, заяви (клопотання) учасників справи В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні позову та висловила згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися у порядку, передбаченому ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відзиву на позовну заяву суду не надіслали, про свою позицію у справі не повідомили. Представник третьої особи Івчик В.А. також до суду не прибула, надала заяву про проведення судового засідання без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Справа перебувала в провадженні судді [PERSON] та на підставі розпорядження №375 від 17.06.2025 був здійснений її повторний автоматизований розподіл у зв`язку з відстороненням судді від здійснення правосуддя. 27.06.2025 ухвалою суду справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та в ній призначене підготовче засідання на 18.07.2025, відповідачам запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, а третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. Підготовче засідання відкладалося на 15.08.2025 через неявку відповідачів. 15.08.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 11.09.2025. Розгляд справи відкладався на 08.10.2025 через неявку відповідачів. 08.10.2025 у зв`язку із повторною неявкою до суду відповідачів, що повідомлялися у встановлений законом спосіб про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ними відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Сєвєродонецьку Луганської області та документована паспортом громадянина України від 15.12.2021 № [NUMBER] , виданим органом 4439 (а.с.9). Дитина [PERSON] народився [INFO] в м. Сєвєродонецьку Луганської області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Дитина [PERSON] народилася [INFO] в м. Сєвєродонецьку Луганської області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Позивач разом з дитиною [PERSON] 08.06.2023, а дитина [PERSON] - 29.11.2023 взяті до обліку Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради як внутрішньо переміщені з м. Сєвєродонецька Луганської області особи, та їхнє місце проживання наразі зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.23,24). Згідно з листом начальника Управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 30.05.2023 №2/1142-04-11 [PERSON] звернулася до служби з повідомленням про переміщення з м. Сєвєродонецька Луганської області до м. Дніпра дітей [PERSON] та [PERSON] без супроводу батьків, і службою було встановлене, що [PERSON] дійсно є рідною бабусею дітей (а.с.25). Дитина [PERSON] станом на 28.03.2024 навчалася у 8-А класі Гімназії №12 м. Сєвєродонецька, її вихованням займається бабуся [PERSON] , батьки контакту із закладом освіти не підтримують, успішністю доньки не цікавляться, з вчителями не спілкуються, батьківські збори не відвідують (а.с.28). Дитина [PERSON] станом на 28.03.2024 навчався у 10-В класі Ліцею багатопрофільного м. Сєвєродонецька, його бабуся [PERSON] спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини, слідкує за виконанням. Батьки контакту із ліцеєм не підтримують, з вчителями не спілкуються, навчанням сина не цікавляться (а.с.29). З виробничої характеристики на [PERSON] , виданої ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» вбачається, що вона працювала на підприємстві з 1990 року та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.27). Висновком адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради як органу опіки та піклування від 20.03.2025 №4/3-110 встановлено, що розпорядженням голови адміністрації від 13.08.2024 №281-р встановлене піклування над дітьми [PERSON] та [PERSON] , які позбавлені батьківського піклування, піклувальником над дітьми призначено рідну бабусю [PERSON] , визначене місце проживання дітей разом з піклувальником за адресою: [ADDRESS] , де створені комфортні умови проживання, діти забезпечені усім необхідним для розумового та фізичного розвитку. Місцезнаходження батьків дітей не встановлене. За твердженнями дітей, вони мешкають з бабусею, батьків бачили три роки тому, вони не телефонують їм, матеріально не забезпечують, залишилися на окупованій території. За висновком адміністрації позбавлення відповідачів батьківських прав щодо дітей є доцільним (а.с.83-84). V. Оцінка суду Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 N789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, і відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому наведені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданих доказів встановлено, що відповідачі систематично протягом тривалого часу ухиляються від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов`язків суду не надавалося. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи виключно в інтересах дітей з метою захисту їхніх прав, суд, визнаючи, що законодавство України і усталена практика Європейського Суду з прав людини визначає позбавлення батьківських прав крайньою мірою при вирішенні подібних справ, не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі. Враховуючи всі обставини справи, з метою захисту інтересів неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] суд вважає за необхідне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно дітей. При цьому суд враховує, що відповідачі є особами працездатного віку, відомості про наявність у них проблем зі здоров`ям відсутні, отже, обставин, які б об`єктивно могли перешкоджати їм опікуватися дітьми, не встановлено. Їхнє ухилення від виконання батьківських обов`язків триває щонайменше останні три роки, діти не відчувають піклування батьків, любові та турботи, не отримує від них жодного виду допомоги. Суд зауважує, що навіть перебування на тимчасово окупованій території України не має заважати відповідачам хоч якоюсь мірою виконувати свої обов`язки, цікавитися життям дітей, спілкуватися з ними за допомогою будь-яких засобів зв`язку (месенжери, соціальні мережі тощо), чого не відбувається. Вказане свідчить, що відповідачі не мають інтересу зберегти та реалізувати свої батьківські права, продовжують свідомо уникати виконання батьківських обов`язків, що зміцнює переконання суду про необхідність задоволення позовних вимог та позбавлення їх батьківських прав. [PERSON] не заявлено суду вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що з них стягуються грошові кошти на утримання дітей, також інформація про стягнення аліментів з відповідачів відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не виявлена за результатами контекстного пошуку в базі даних веб-порталу Судової влади України. Відповідно до частин другої та третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, незважаючи на позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей, вони зобов`язані виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дітей до досягнення ними повноліття, сплачуючи аліменти. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення аліментів з відповідачів та їх розмір, суд враховує, що відомості про стан здоров`я відповідачів на час розгляду справи відсутні, вони перебувають у працездатному віці. З огляду на наведене немає перешкод для стягнення з них на користь позивача на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно з кожного, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 15.04.2024 і до повноліття дітей. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 1211,20 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав - по 605,60 грн з кожного та по 605,60 грн з кожного - в дохід держави з приводу стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved