Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальності «АІСЕ України», згідно з яким просить суд: 1. Визнати зобов`язання за угодою № 218782 від 30.01.2009, укладеною між [PERSON] та ЗАТ "АІСЕ УКРАЇНА" щодо придбання транспортного засобу марки ЗАЗ FORZA AF 6854, шасі № [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , припиненими. 2. Припинити обтяження, яке зареєстроване на підставі договору застави, посвідченого 06.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстровано у реєстрі за № 19449 про заборону відчужувати:? об`єкт обтяження: автомобіль легковий, ЗАЗ FORZA AF 6854, номер об`єкта: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 30.01.2009 між [PERSON] та ЗАТ "АІСЕ УКРАЇНА", правонаступник якого є TOB "АІСЕ УКРАЇНА" укладено угоду № 218782 про надання послуг системи АВТОПЛАН на придбання автомобіля марки Chery Amulet A1 за ціною 51400,00 грн зі сплатою 100 внесків відповідно до графіка (додаток № 1 та додаток № 2 до угоди 218782 від 30.01.2009). За погодженням з відповідачем, позивач змінила модель автомобіля за угодою № 218782 від 29.08.2011 з Chery Amulet А1 на ЗАЗ FORZA AF 6854. 06.12.2011 позивач отримала автомобіль марки ЗАЗ моделі FORZA AF 6854, шасі № [NUMBER] , 2011 року випуску та здійснила державну реєстрацію транспортного засобу за номером [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Крім того, 06.12.2011 між [PERSON] (Заставодавець) та ПАТ «АІСЕ Україна» (Заставодержатель) укладено договір застави транспортного засобу ЗАЗ FORZA AF 6854, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстровано у реєстрі за № 19449. Позивач зазначає, що належним чином виконувала свої зобов`язання за угодою № 218782 від 30.01.2009 та щомісячно сплачувала внески, починаючи з лютого 2009 року. 29.08.2011 між [PERSON] та ПАТ "АІСЕ УКРАЇНА", (правонаступник TOB "АІСЕ УКРАЇНА") укладено додаток № 3 до угоди № 218782 від 30.01.2009. При цьому, позивач зазначає, що Додатком № 3 від 29.08.2011 до угоди № 218782 від 30.01.2009, на підставі ст. 5 Угоди та ст. 4,5 Додатку № 2 до Угоди, була змінена ціна автомобіля з 51400,00 грн на 104195,71 грн та визначено, що заборгованість учасника системи на момент підписання цього додатку складає 75893,58 грн. Таким чином, позивач стверджує, що зобов`язання за угодою №218782 від 30.01.2009 і договором застави від 06.12.2011 нею виконані, тому повинно бути припинене обтяження транспортного засобу, яке зареєстроване на підставі договору застави, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом за захистом своїх прав. У серпні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшли матеріали даної цивільної справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко А.І. На підставі розпорядження № 01-08-183 від 24.02.2025 щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/30663/24 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. 25 лютого 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. 08.07.2025 від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень проти позовної заяви. Як зазначено у відзиві, 30 січня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» та [PERSON] укладено угоду № 218782 та підписано додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною Угоди. 06 грудня 2011 року [PERSON] отримала у власність автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] . За умовами Угоди позивачка зобов`язалася сплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% Ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних Повних внесків (Стаття 5 Угоди). Протягом червня 2009 року - травня 2017 року (включно) позивачка, сплачувала щомісячні внески. Починаючи з червня 2017 року позивачка припинила виконувати свої зобов`язання за Угодою. Відповідачем належним чином виконано зобов`язання за Угодою № 218782, що підтверджується отриманням позивачкою автомобіля ЗАЗ моделі Forza. Згідно з копією договору застави від 06.12.2011 за реєстровим № 19449, п. 1.3 вказаного договору застави визначено розмір застави у сумі 86 620,00 грн, а в п. 1.6 визначено розмір забезпечених заставою зобов`язань у сумі 104 195,71 грн, водночас п. 1.7 сторонами погоджено, що розмір забезпеченого заставою зобов`язання може бути змінено. Отже, підписуючи договір застави позивачка зобов`язалася виконати зобов`язання не пізніше 30 червня 2017 року (п. 3.3). Натомість, зобов`язання не виконані. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом установлено, що 30 січня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» та [PERSON] укладено угоду № 218782 та підписано додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною Угоди. Угода укладена в рамках створеної відповідачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів в групах «АВТОПЛАН». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості інших послуг невеликими щомісячними внесками протягом певного періоду часу. При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи «АВТОПЛАН», АІСЕ надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи «АВТОПЛАН». Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи «АВТОПЛАН». Предметом Угоди є надання [PERSON] послуг системи «АВТОПЛАН», спрямованих на придбання у групі автомобіля Chery Amulet. Угоду було включено до Групи № 745 та надано порядковий номер 144 у цій групі. На асигнаційному акті від 29.08.2011 позивачці було надано Право на отримання автомобіля. Відповідно до п. 10.1 ст. 10 Додатку 2 до Угоди, Учасник системи, якому вже надано Право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку модель, що відрізняється від моделі Автомобіля, зазначеної в Додатку № 1, з модельного ряду запропонованого кожним постачальником системи. Позивачка реалізувала своє право, передбачене п. 10.1 ст. 10 Додатку 2 до Угоди та обрала автомобіль ЗАЗ Forza. Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Додатку 2 до Угоди, якщо обрана Учасником системи модель коштує більше, ніж модель Автомобіля, Право на отримання якої було надано, Учасник системи має сплатити різницю їх Поточної ціни у відповідному місяці до отримання Автомобіля. На момент надання Право на отримання автомобіля автомобіль марки Chery моделі Amulet коштував 75 120,00 грн, а обраний Учасницею автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza коштував 86 620,00 грн, різницю вартості в ціні автомобілів у розмірі 11 500,00 грн сплачено Позивачкою 24 листопада 2011 року, що підтверджується квитанцією на вказану суму. Тобто, між позивачкою та відповідачем не укладалася додаткова угода про заміну автомобіля марки Chery моделі Amulet на автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza (ст. 10 Додатку 2 до Угоди). 06 грудня 2011 року [PERSON] отримала у власність автомобіль марки ЗАЗ моделі Forza, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] . За умовами Угоди позивачка зобов`язалася сплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% Ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних Повних внесків (Стаття 5 Угоди). Протягом червня 2009 року - травня 2017 року (включно) позивачка, сплачувала щомісячні внески. Починаючи з червня 2017 року позивачка припинила виконувати свої зобов`язання за Угодою. 28 липня 2017 року [PERSON] звернулася до АІСЕ з заявою, якою просила розподілити суму залишку в розмірі 56 977,98 грн рівними частинами на 30 місяців. Вказана заява була зареєстрована 28.07.2017 за вхідним № 299. У відповідь на заяву [PERSON] , листом від 14.08.2017 АІСЕ повідомило [PERSON] про те, що сума заборгованості може бути розподілена виключно на 18 місяців, що підтверджується копією листа АІСЕ від 14.08.2017. Відповідачем належним чином виконано зобов`язання за Угодою № 218782, що підтверджується отриманням позивачкою автомобіля ЗАЗ моделі Forza. Як встановлено зі змісту додатку № 3 до Угоди і зазначається після вказання дати підписання цього додатку: «Загальна сума заборгованості по сплаті Учасником системи на момент підписання цього додатку за Угодою». Тобто, Додаток № 3 до Угоди містить значення певних грошових сум, однак ці значення були актуальними та вказувалися на момент підписання цього додатку. В останньому абзаці додатку № 3 до Угоди вказано, що сума заборгованості може бути зміненою. Згідно з копією договору застави від 06.12.2011 за реєстровим № 19449, п. 1.3 вказаного договору застави визначено розмір застави у сумі 86 620,00 грн, а в п. 1.6 визначено розмір забезпечених заставою зобов`язань у сумі 104 195,71 грн, водночас п. 1.7 сторонами погоджено, що розмір забезпеченого заставою зобов`язання може бути змінено. Отже, підписуючи договір застави позивачка зобов`язалася виконати зобов`язання не пізніше 30 червня 2017 року (п. 3.3). Натомість, зобов`язання не виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду - від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19). Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року в справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року в справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року в справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19), а також від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18. Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Водночас, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Судова практика Верховного Суду визначає, що як правило власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні відносини. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. В розумінні ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження можуть реєструватися держателем або реєстратором Держреєстру тільки на підставі заяви обтяжувача або рішення суду. Відповідно до вимог ст. 44 Закону обтяження вважається припиненим з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. При цьому, вказані відомості вносяться державним реєстратором, а в разі відмови державного реєстратора вчинити зазначені дії, вони можуть бути оскаржені в передбаченому Законом порядку. Статтею 28 Законом України «Про заставу» встановлені підстави припинення застави, так застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, у разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, третьої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи не знайшли підтвердження твердження позивачки про укладання між нею та АІСЕ додаткових угод чи додаткових договорів до Угоди № 218782 про зміну ціни автомобіля. Відсутність необхідності укладати додаткові угоди та/чи додаткового договору щодо зміни автомобіля обумовлена наявністю в Угоді погодженого сторонами Угоди порядку визначення (встановлення) ціни автомобіля, яка використовується для розрахунку платежів за Угодою, що також було роз`яснено позивачці в листі АІСЕ від 14.08.2017. Отже, судом установлено, що позивачкою не сплачено в повному обсязі 100 (сто) щомісячних Повних внесків (Стаття 5 Угоди), а саме не сплачено повної суми вартості транспортного засобу, тобто позивачка припинила виконувати свої зобов`язання за Угодою, а тому позовна вимога в частині визнання зобов`язання за угодою № 218782 від 30.01.2009, укладеною між [PERSON] та ЗАТ "АІСЕ УКРАЇНА" щодо придбання транспортного засобу марки ЗАЗ FORZA AF 6854, шасі № [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , припиненим - не підлягає задоволенню. Крім цього, у даному випадку право застави виникло з договору застави, який за своєю правовою природою є похідним від основного зобов`язання та був укладений саме з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, а отже, неможливо припинити заставу до виконання у повному обсязі взятих на себе [PERSON] зобов`язань за Угодою № 218782. Тому, і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та беручи до уваги зазначені вище правові норми, суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні позову щодо визнання угоди припиненою, припинення обтяження. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed