Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

В червні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті яких відкрилася спадщина на 1/3 частки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняли її донька [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині та [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Тобто, [PERSON] після смерті своєї матері успадкувала обов`язкову долю, що складає 1/18 частину спадкового майна, а [PERSON] як спадкоємець по заповіту успадкувала 5/18 частини майна. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на право власності на нерухоме майно, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане спадкове домоволодіння. Просили суд визнати право власності в порядку спадкування за [PERSON] на 1/18 частини домоволодіння та за [PERSON] на 5/18 частку домоволодіння та визначити за ними по 1/3 частці домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час Представник позивачів надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Новоселицької міської ради Чернівецької області звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з по господарської книги № 308 від 20 червня 2025 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1975 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Рокитненській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 05 липня 2012 року та посвідчений секретарем Рокитненської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно, крім земельної ділянки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24 травня 1962 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] .. Як вбачається, з висновку МОЗ України серії 12 ААА № 951123 [PERSON] є інвалідом з дитинства першої групи підгрупи «А». За вказаних обставин, [PERSON] після смерті своєї матері має обов`язкову долю у спадщині як непрацездатна дитина, що дорівнює половині частки, яка б належала кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом та становить 1/18 частку спадкового домоволодіння. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом на 5/18 частини домоволодіння своєчасно прийняла [PERSON] , звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, та на 1/18 частку домоволодіння прийняла донька спадкодавця - [PERSON] , яка мала обов`язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Рокитненського старостинського округу Чернівецького району № 307 від 20 червня 2025 року. Окрім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги [PERSON] (син) спадщину після смерті матері не прийняв, а [PERSON] (донька) від прийняття спадщини відмовилася. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця [PERSON] та відсутністю за нею зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документу на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а позивач [PERSON] має обов`язкову долю у спадщині після смерті спадкодавця, спадщину вони прийняли своєчасно, то право власності на спадкове майно слід визнати за ними. Окрім цього, позивачам не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час та унеможливлює отримання ними свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачам по 1/3 частці у вказаному домоволодінні, як їх частку в майні колишнього колгоспного двору На підставі ст.ст. 328, 1223, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved