Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.06.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-001-059125-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору. Відповідач кредитні кошти в розмірі 5000 грн. в строки визначені умовами договору отримав, але своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. Також 04.06.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № Z62.21847.005290689, відповідно до якого отримав грошові кошти на поточні потреби в сумі 11846 грн. Позичальник своїх\~зобов`язань за\~кредитними договорами\~належним чином\~не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості, відповідно до Довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] - за Договором № С-001-059125-19-980 від 04.06.2019 року станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) становить 13002,79 грн, яка складається з: \~ \~ \~ \~- заборгованості за основним боргом 4969,04 грн.; \~ \~ \~ \~-\~заборгованості за\~нарахованими та\~несплаченими відсотками\~ 8033,75\~грн.; \~ \~ \~ \~- заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 0 грн. - за Договором № Z62.21847/005290689 від 04.06.2019 року станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) становить 6512,59 грн, яка складається з: \~ \~ \~ \~- заборгованості за основним боргом 71,43 грн.; \~ \~ \~ \~- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками -35,30 грн.; \~ \~ \~ \~- заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями 6405,86 грн. Право вимоги за кредитними договорами № С-001-059125-19-980 від 04.06.2019 року та № № Z62.21847/005290689 від 04.06.2019 року, які первісно належали АТ «Ідея Банк», було двічі відступлено. 19 грудня 2023 року: На підставі Договору факторингу № 19/12-2023 АТ «Ідея Банк» передало права вимоги ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ». ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» виконало свої зобов`язання, здійснивши оплату Банку. 22 грудня 2023 року: Вже через три дні, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передало (відступило) ці права вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на підставі Договору факторингу № 22/12-2023. Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є поточним кредитором за згаданими кредитними договорами. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором, судовий збір та витрати на правничу допомогу. В прохальній частині позову міститься заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Позов надійшов до суду 25.08.2025 року, 28.08.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В прохальній частині позову міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення, у разі неявки відповідача. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлений. До суду не надійшло відзиву на позов, заяв чи клопотань. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 1ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов`язання за вищезазначеними договорами, що є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості - за Договором № С-001-059125-19-980 від 04.06.2019 року становить 13002,79 грн, яка складається з: \~ \~ \~ \~- заборгованості за основним боргом 4969,04 грн.; \~ \~ \~ \~- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8033,75 грн.; - за Договором № Z62.21847/005290689 від 04.06.2019 року становить 106,73грн, яка складається з: \~ \~ \~ \~- заборгованості за основним боргом 71,43 грн.; \~ \~ \~ \~- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками -35,30 грн.; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Тобто стягненню підлягає 13109,52 грн. Щодо стягнення комісії. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно зі частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 01 квітня 2020 року суду в справі № 583/3343/19 (провадження 61-22778св19). Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитні договори між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] не містять переліку послуг з обслуговування кредиту, за надання яких первісним кредитором встановлено сплату щомісячної комісії, розмежування платних і безоплатних послуг. Так, у договорах не зазначено, яким чином здійснюється обслуговування кредиту банком, чи залежить воно від періодичності зверненням позичальника. Тобто, розмір комісії за обслуговування кредиту встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, вказана в пункті 2 договору комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Таким чином, переказ коштів та приймання готівки, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частини 2статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення в розмірі 67,18 % позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2034,21 грн. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 14000 грн., суд зазначає таке. Беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій дійсності понесених адвокатських витрат, факт заочного розгляду справи, усталену судову практику у справах даної категорії, а також типовий характер цієї справи, суд дійшов висновку про завищений розмір заявлених витрат на правову допомогу. Суд вважає достатнім, обґрунтованим та співмірним розмір витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~ За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ЦК України та

Outcome: partial