Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 03.12.1988 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказала, що шлюбні відносини з відповідачем із часом погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, втратою любові та поваги. Сторони більше 10 років не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення не можливе. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.12.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Новоодеським РВ ЗАГС Миколаївської області від 03.12.1988 року. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки позивачем не заявлено клопотання про зміну прізвища, їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved