Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

24 січня 2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Шевченко Станіслав Миколайович звернувся від імені та в інтересах позивачки до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просив суд: 1) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 73967,63 грн різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак [NUMBER] , та сумою страхового відшкодування; 2) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн; 3) стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 20211,20 грн, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1211,20, витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 4000,00 грн та витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн. Процесуальні дії/рішення у справі 29 січня 2025 року ухвалою Козельщинського районного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 04 березня 2025 року (а.с. 56-59). Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Моторне (транспортне) страхове бюро України. 24.02.2025 до суду від третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли письмові пояснення (а.с.67-72). 27.02.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сердюка Олександра Олександровича надійшла заява про вступ у справу як представника (а.с. 89). 27.02.2025 від представника позивачки - адвоката Шевченка Станіслава Миколайовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.92), яке ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.03.2025 задоволено (а.с. 95-96). 03.03.2025 від представника відповідача - адвоката Сердюка О.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 98). Протокольною ухвалою суду від 04.03.2025 заяву представника відповідача задоволено, судове засідання відкладено на 26 березня 2025 року (а.с. 100). 12 березня 2025 року представником відповідача - адвокатом Сердюком О.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив поновити строк на подання відзиву та відмовити позивачці у позові (а.с. 102-109). 23 березня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Сердюка Олександра Олександровича про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 533/789/24 Полтавським апеляційним судом (а.с. 111-113). Ухвалою суду від 26 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Сердюка О.О. про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву відмовлено. Прийнято до розгляду відзив представника відповідача на позовну заяву. Клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі № 533/73/25 до набрання законної сили постановою суду у справі № 533/789/24 (а.с. 119-123). Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року постанову судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 533/789/24 залишено без змін (а.с. 137-140). 30.05.2025 до Козельщинського районного суду Полтавської області з Полтавського апеляційного суду повернуто справу № 533/789/24. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року провадження у справі поновлено. Судове засідання призначено на 03.07.2025 (а.с. 141-142). 23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Сердюка Олександра Олександровича про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 533/790/24 Полтавським апеляційним судом (а.с. 144-145). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено (а.с.160-164). Також протокольною ухвалою суду від 03.07.2025 у задоволенні клопотання представника позивачки - адвоката Шевченка С.М. про виклик і допит експерта відмовлено, у судовому засіданні оголошено перерву до 01.09.2025 (а.с. 156-159). Протокольною ухвалою суду від 01.09.2025 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 02.10.2025. (а.с. 171-172). У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шевченко С.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Відповідач, його представник та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про місце, дату та час чергового судового засідання (а.с. 176-178). Судовий розгляд справи проведено 02.10.2025 за участю представника позивачки у режимі ВКЗ. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-10) 16 серпня 2024 року, приблизно о 14 години 20 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись на 73 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія у селі Підгорівка Кременчуцького району, порушуючи вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожньої розмітки 1.1, здійснював обгін на перехресті автомобіля «Renault Megan», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалася у попутному із відповідачем напрямку та розпочала здійснювати поворот ліворуч на автодорогу у напрямку до селища Козельщина Кременчуцького району, та допустив зіткнення із даним автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивачки та позивачці було завдано матеріальні збитки. 24 жовтня 2024 року постановою Козельщинського районного суду Полтавської області у справі № 533/789/24 за даним фактом відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі № 533/790/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за даним фактом було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вчинення відповідачем адміністративного правопорушення та, як наслідку, пошкодження автомобіля, позивачці [PERSON] було спричинено матеріальну та моральну шкоду, які, відповідно, виразилася у необхідності нести витрати на ремонт пошкодженого автомобіля та у сильних душевних переживаннях через пошкодження належного позивачеві майна. У зв`язку з тим, що відповідачем не було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно дог вимог законодавства, позивачка звернулася до МТСБУ зі заявою про здійснення регламентної виплати, яку отримала у розмірі 50213,62 грн. З метою встановлення реального розміру заподіяної шкоди позивачка звернулася до судового експерта, який за результатами проведення транспортно - товарознавчого дослідження надав висновок, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 60503,21 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 124181,25 грн. [PERSON] пошкодженням належного їй автомобіля було заподіяно матеріальну шкоду та для відновлення свого порушеного права (відновлення автомобіля до стану, в якому той знаходився перед пошкодженням) необхідно витратити грошові кошти на проведення повного відновлювального ремонту у сумі 124181,25 грн. Матеріальну шкоду позивачеві було заподіяно внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] . Тобто стягненню підлягає 73967,63 грн із розрахунку 124181,25 грн - вартості відновлювального ремонту; 50213,62 гривень суми регламентної виплати, оскільки відшкодування завданої матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу на заміну деталей, не забезпечить відновлення прав позивача у попереднє становище, яке існувало до порушення такого його права. Також представник позивачки зазначав, що позивачці завдано моральної шкоди, оскільки, по-перше, їй спричинена майнова шкода у розмірі, що є для неї значним, по друге, з моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не змогла відновити пошкоджений автомобіль до стану, у якому той знаходився перед дорожньо-транспортною пригодою, що кожен день нагадує про той неприємний інцидент, пов`язаний із пошкодженням автомобіля, порушення її прав, а також той факт, що вже п`ять місяців пройшло з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а їй відшкодовано менше 50 % від загальної суми, яка необхідна їй для відновлення автомобіля. Представник позивачки вважав, що в даному випадку справедливим відшкодуванням моральної шкоди буде стягнення з відповідача моральної у розмірі 15000,00 грн. При нормативному обґрунтуванні позову позивачка та її представник посилалися на статті 11, 22, 23, 1166, 1187-1188, 1194 ЦК України, статті 4, 28 ЦПК України, статті 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-961цс15 (постанова від 02 грудня 2015 року), у справі № 754/1108/15-ц (постанова від 27.03.2019); у справі № 496/1691/19 (постанова від 01 березня 2023 року), у справі № 761/11472/15-ц (постанова від 28 листопада 2018 року). У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Позиція відповідача (а.с. 102-105) У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Сердюк Олександр Олександрович зазначав, що вони з відповідачем вважають позовні вимоги необґрунтованими та незаконними, а викладені у ньому обставини такими, що не відповідають дійсності та не знаходять свого підтвердження наданими доказами. На думку представника відповідача, позовні вимоги дуже суперечливі і незрозумілі, наявна інформація у наданих позивачкою документах викликає обґрунтований сумнів у законності її дій та вимог і створює уяву про бажання позивачки вирішити свої фінансові питання за рахунок відповідача - без належних на те підстав. Збиток внаслідок ДТП був оцінений у 50213,68 грн та вказана сума була відшкодована третьою особою у повному обсязі. На замовлення позивачки матеріальний збиток був оцінений 60503, 21 гривень, а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу заявлена як 124181,25 грн. Представник зазначав, що відповідач не запрошувався позивачкою ні на огляди автомобіля оцінювачем, ні на дефектування автомобіля на СТО, що передбачено п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту України та Фонду Держмайна № 142/5/2092 від 24.11.2003. Тому відповідач вважає, що не всі зафіксовані під час оглядів та дефектування автомобіля позивачки пошкодження, виникли у результаті його дій під час ДТП. На думку відповідача деякі пошкодження мали місце до ДТП, а деякі позиції щодо ремонту автомобіля не мають відношення до ДТП і були приписані згодом з метою завищення вартості ремонту. Представник відповідача зазначав, що у висновку експерта № 149, датованому 25.09.2024, наявні маніпулювання з метою завищення вартості ремонту, а саме у додатку № 3 до висновку вказано автомобіль, обладнаний автоматичною трансмісією та у іншій комплектації, що не відповідає автомобілю щодо якого проводилось дослідження. Відсутні будь-які підтвердження необхідності заміни багатьох запчастин, наприклад, на думку експерта капот автомобіля підлягає ремонту, а двері - ні. Відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності заміни рульового механізму. Також неврахована обставина того, що деякі деталі є дешевими аналогами, а не оригінальними запчастинами. При нормативному обґрунтуванні відповідач та його представник посилалися на статті 22, 23 ЦК України, статті 137, 180 ЦПК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 13 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеною небезпеки» правові висновки Верховного Суду України у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19 лютого 2020 року). Позиція третьої особи (а.с. 67-72) Моторне (транспортне) страхове бюро України вважало, що позовні вимоги у частині стягнення розміру різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку підлягають задоволенню. У поясненнях МТСБУ зазначало, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 16.08.2024 за участю транспортного засобу «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу «Рено», державний номерний знак [NUMBER] , має нести відповідальність винна особа у дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). При розрахунку страхового відшкодування МТСБУ було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено регламентну виплату з урахуванням приписів ст. 29 Закону України № 1961-IV. Розмір страхового відшкодування розраховується на підставі звіту та становить суму відновлювального ремонту з урахуванням зносу на змінені деталі та вирахуванні ПДВ, у разі ненадання доказів проведення ремонту транспортного засобу. Таким чином, МТСБУ було зменшено розмір відшкодування на суму ПДВ та сплачено кошти у розмірі 50213, 62 грн. Винна особа - відповідач не вправі вимагати враховувати зношеність деталей, оскільки відшкодовує шкоду у розмірі реальних витрат, понесених внаслідок ДТП. Отже, на думку МТСБУ, позовні вимоги у частині стягнення розміру різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, розрахованого на підставі Закону № 1961-IV, не суперечить ст. 22, 1192, 1194 ЦК України та підлягають задоволенню. Щодо розміру моральної шкоди - покладалися на розсуд суду. При нормативному обґрунтуванні третя особа посилалася на статті 22, 1187-1188, 1192, 1194 ЦК України, статті 2, 22, 29, 36, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», правові висновки Верховного Суду України у справі № 914/1319/16 (постанова від 14 червня 2017 року), у справі № 352/1384/18 (постанова від 02 лютого 2022 року). Фактичні обставини справи, встановлені судом З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] ; рік випуску 2010 (а.с. 13). Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-220868525 у період з 13.05.2024 по 12.05.2025 транспортний засіб Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , був забезпечений. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 320000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 160000,00 грн; франшиза - 0,00 грн (а.с. 15). Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 533/789/24 постановлено визнати винним [PERSON] , [INFO] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с.16-18). З цієї ж постанови суду вбачається, що 16 серпня 2024 року о 14 годині 20 хвилин на автомобільній дорозі М-22 «Полтава-Олександрія», 73 км, у селі Підгорівка, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , громадянин [PERSON] здійснив обгін транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, а саме на перехресті, при цьому, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка в той момент здійснювала поворот ліворуч на перехресті. У результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Окрім цього у постанові суду міститься посилання як на доказ, наданий працівниками поліції до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, - схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 серпня 2024 року о 14 годині 20 хвилин на автомобільній дорозі М-22 «Полтава-Олександрія», 73 км, у с. Підгорівка, відповідно до якої транспортний засіб - легковий універсал - Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, а саме: «переднє праве крило, передній бампер, права передня та задні двері, права стойка, заднє праве крило, молдінги крила та дверей з правої сторони, передній правий диск, задній лівий диск», транспортний засіб - легковий - Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, а саме: «передня ліва фара, передній бампер, диск і шина передня ліва, переднє ліве крило, дзеркало заднього виду з лівої сторони, передня ліва дверка, протитуманна ліва фара». За висновком суду у справі № 533/789/24 в діях громадянина [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останній як учасник дорожнього руху допустив порушення Правил дорожнього руху (підпункт «а» п. 14.6), що спричинило пошкодження транспортного засобу потерпілої. Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року постанову судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 533/789/24 залишено без змін (а.с. 137-140). Доказів страхування цивільно-правової відповідальності відповідача як особи, винної у скоєнні ДТП, матеріали справи не містять. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 533/790/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19-20). З листа МТСБУ у справі № 107717 вбачається, що МТСБУ розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 16.08.2024 о 14 годині 20 хвилин за участю транспортного засобу марки Renault, державний номерний знак [NUMBER] , та прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 50213,68 грн (а.с. 22). Відповідно до висновку експерта від 25.09.2024 № 149, виконаного за заявою [PERSON] , вартість матеріального збитку власнику автомобіля Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження ДТП, яка сталась 16.08.2024, складає 60503,21 грн (а.с. 23-28). Згідно з калькуляцією ремонту після ДТП, що є додатком № 1 до висновку експерта № 149 від 25.09.2024, загальна вартість ремонту складає 124181, 25 коп. (а.с.29-30). На фототаблиці, яка є додатком № 2 до висновку експерта № 149 від 25.09.2024, зафіксовані пошкодження транспортного засобу Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 31-36). У протоколі огляду транспортного засобу № 149, що є додатком № 4 до висновку експерта, наведено характер пошкоджень, отриманих транспортним засобом Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 38). З платіжної інструкції від 23.09.2024 № 0.0.3902388322.1 вбачається, що [PERSON] сплатила кошти ФОП [PERSON] у розмірі 4000,00 грн з призначенням платежу: судова транспортно-товарознавча експертиза Renault Megane № [NUMBER] (а.с. 40). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України (ЦКУ) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За статтею 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦКУ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів... Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 188 ЦКУ). Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (тут та надалі - у редакції, чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - Закон № 1961-IV) з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3). У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4). Відповідно до підпункту ґ пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Пунктом 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі по тексту рішення - Методика), у цій Методиці наведені нижче поняття вживаються у такому значенні: - аварійне пошкодження - будь-які пошкодження, крім експлуатаційних, особливістю яких є механізм їх утворення внаслідок контактування зі сторонніми об`єктами, у тому числі вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїжджій частині, що призвело до деформації чи руйнування і відповідно до необхідності ремонту чи заміни складника, або контактування з агресивним середовищем, що призвело до необхідності ремонту (заміни) складника. Події, що призвели до аварійних пошкоджень, як правило, потребують інформування про них відповідних державних органів згідно із законодавством; - відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; - експлуатаційний знос - утрата елементами конструкції КТЗ своїх початкових технічних характеристик, споживчих властивостей або придатності внаслідок дії умов експлуатації та впливу навколишнього природного середовища; - фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). Згідно з п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц. Схожий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 (справа № 916/2554/17), відповідно до якого відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи. Також у постанові від 05.12.2018 (сп. № 752/19570/15-ц) Касаційний цивільний суд Верховного Суду зробив висновок, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Також Верховний Суд у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/4790/19 зробив такий висновок: страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. У відповідності до положень частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Щодо матеріальної (майнової шкоди) шкоди З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля під керуванням позивачки (потерпілої) [PERSON] . У результаті ДТП транспортний засіб під керуванням потерпілої - позивачки [PERSON] було пошкоджено, а позивачці, відповідно, завдано матеріальних збитків. Матеріальні збитки позивачці [PERSON] завдані у результаті протиправних дій відповідача [PERSON] , що полягають у порушенні ним п. 14.6 ПДР (пп. а). Такі обставини встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, та є обов`язковою у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову. Відповідачем не надано доказів наявності у нього страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Доказів добровільної сплати завданої шкоди позивачці відповідач до суду також не надав. У зв`язку з тим, що на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, МТСБУ було прийнято рішення здійснити регламентну виплату на користь позивачки (потерпілої особи) у сумі 50213,62 грн на підставі положень ст. 29 Закону України № 1961-IV. Висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження підтверджено, що вартість матеріального збитку власнику автомобіля Renault Megane, № [NUMBER] , внаслідок пошкодження ДТП, яка сталась 16.08.2024, складає 60503,21 грн. У даній справі позивачкою доведено наявність усіх обов`язкових елементів для відшкодування шкоди відповідачем, а саме наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доведено належними та достатніми доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, та доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди. Водночас відповідач не довів, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди. Посилання представника відповідача на п. 5.2 Методики суд уважає безпідставним, адже відповідно до положень наведеного пункту виклик заінтересованих осіб для технічного огляду зі зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, - у разі потреби, а не в обов`язковому порядку. Верховний Суд у справі № 910/7328/23 (постанова від 16 липня 2024 року) зазначив, що відсутність представника замовника при проведенні експертного дослідження не може саме по собі вказувати на наявність перешкод у його проведенні, недостовірність дослідження та висновку експерта. Як положення Закону України "Про судову експертизу" (обов`язки судового експерта) та "Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5, так і ГПК України не передбачає обов`язкову участь іншого учасника справи при проведенні експертного дослідження (п. 7.59). Ствердження представника відповідача про те, що не всі пошкодження автомобіля виникли у результаті ДТП, - є недоведеним припущенням. Адже відповідач та представник відповідача не позбавлені були можливості заявити клопотання про призначення повторної експертизи за наявності сумнівів у висновку експерта, наданого стороною позивача. Безпідставними є й твердження зі сторони відповідача про те, що у додатку № 3 до висновку експерта вказано, що автомобіль обладнаний автоматичною трансмісією та є іншої комплектації, що, на думку сторони відповідача, свідчить про наявність маніпулювання з боку експерта з метою завищення вартості ремонту автомобіля. Так, з дослідницької частини висновку (а.с. 27) та зі самого додатку № 3 до висновку вбачається, що у додатку № 3 «Бюлетень авто товарознавця» наведено ціну ідентичного (аналогічного) автомобіля з метою визначення ринкової вартості пошкодженого автомобіля на підставі загальної формули для коригування ринкової вартості колісного транспортного засобу. Висновок експерта не викликає сумнівів у його об`єктивності та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому приймається до судом до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження розміру завданого позивачці матеріального збитку. Відповідач та/або його представник, враховуючи принцип змагальності сторін, не скористалися своїм правом на спростування наведеного та зі свого боку будь-яких експертних висновків не надали, у тому числі і не ставили перед судом питання щодо призначення у справі повторної чи додаткової експертизи. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом .. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17 та у постанові від 15.06.2021 у справі №916/2479/17. До того ж, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №520/8073/16, від 12.02.2020 у справі №457/906/17, від 15.06.2021 у справі №916/2479/17, від 07.06.2022 у справі №916/302/16). Суд за загальним правилом статті 89 ЦПК України, надаючи оцінку висновку експерта, складеному на замовлення позивачки, як доказу у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, встановив, що висновок не викликає сумнівів у його об`єктивності і обґрунтованості; висновок складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу"; предметом висновку є дослідження обставин, які входять до предмета доказування у цьому спорі; висновок не містить суперечностей між дослідницькою частиною та підсумковим висновком; узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому суд приймає його до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження розміру завданих матеріальних збитків. Разом з тим, слушними суд уважає зауваження представника відповідача щодо розміру матеріального збитку, пред`явленого до стягнення. Так, зі вступної частини висновку експерта вбачається, що на вирішення експерту постановлено було таке питання: яка вартість матеріального збитку власнику автомобіля Renault Megane, № [NUMBER] , внаслідок пошкодження у ДТП, яка сталася 16.08.2024? Висновок експерта на поставлене питання є однозначним - 60503,21 грн. Те, що з додатку № 1 до висновку «Калькуляція ремонту» вбачається, що вартість ремонту автомобіля (яка бралася за основу для розрахунку експертом вартості матеріального збитку) становить 124181,25 грн (а.с. 30), не змінює відповідь експерта (висновок) на поставлене перед ним питання, адже позивачка чи її представник самостійно формулювали питання для експертного дослідження та не позбавлені були можливості на вирішення експерта поставити питання в іншій редакції, якщо планували пред`явити до стягнення з відповідача не вартість матеріального збитку, а вартість відновлювального ремонту. Отже суд уважає, що доведений розмір збитків позивачці становить 60503,21 грн, а різниця, відповідно, між вартістю матеріального збитку та регламентною виплатою МТСБУ становить 10289,59 грн (60503,21 - 50213,62 = 10289,59), а не 73967,63 грн, як уважали позивачка та її представник. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 10289,59 грн. У стягненні 63678,04 грн слід відмовити (73967,63 - 10289,59 = 63678,04). Посилання представника відповідача на висновки Верховного Суду у справі № 352/1384/18 (постанова від 02 лютого 2022 року), де вирішувалося питання порядку переходу до страховика права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, - є безпідставними, адже обставини наведеної справи не є релевантними до обставин даної справи. Висновкам Верховного Суду у справі № 914/1319/16 (постанова від 14.06.2017), на яку також посилався представник відповідача, аргументуючи відзив, а також висновкам Верховного Суду, на які посилався представник позивачки у позовній заяві, висновки суду у даній справі не суперечать. Щодо моральної шкоди Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Позивачка просила загалом стягнути з відповідача 15000,00 грн, обґрунтовуючи це тим, що їй завдано моральної шкоди, оскільки по-перше їй спричинена майнова шкода у розмірі, що є для неї значним, по-друге, з моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не змогла відновити пошкоджений автомобіль до стану, у якому той знаходився перед дорожньо-транспортною пригодою, що кожен день нагадує про той неприємний інцидент, пов`язаний із пошкодженням автомобіля, порушення її прав, а також той факт, що вже п?ять місяців пройшло з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а їй відшкодовано менше 50 % від загальної суми, яка необхідна їй для відновлення автомобіля. При цьому, позивачеві невідомо, коли б відповідач самостійно вирішив б відновити її права, попри свій обов`язок. Факт вчинення відповідачем [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, винуватість [PERSON] у вчинення автопригоди, порушенні ним Правил дорожнього руху та пошкодженні майна позивачки є встановленим на підставі постанови судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі № 533/789/24. Такі обставини, встановлені стосовно відповідача постановою суду в адміністративній справі, не підлягають доказуванню у даній справі, та не спростовані відповідачем (ч. 5 ст. 82 ЦПК). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України така постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанова суду у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Суд уважає, що неправомірними по відношенню до позивачки діями відповідача, що полягали, у вчиненні ДТП, пошкодженні транспортного засобу позивачки, відсутності активних дій, спрямованих на добровільне залагодження конфлікту та відшкодування залишку шкоди, очевидно, що могла бути завдана моральна шкода позивачці. Разом з тим, суд уважає, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди є дещо завищений.

Outcome: partial