Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

У лютому 2023р. позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (яке змінило своє найменування на «ПРОСТО») звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 61-63 т. 1) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 64865,42 грн., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 2684,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 вересня 2021р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту PKS № 2101247 майнових інтересів власника автомобіля «Просто Каско Плюс» (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 23 листопада 2021р. в м. Києві на вул. Січових Стрільців, 50 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП). Учасниками даної пригоди були: велосипедист [PERSON] , який керував велосипедом «Крайдлер», та водій [PERSON] , яка керувала застрахованим ТЗ, в результаті якої було заподіяно матеріальну шкоду власнику застрахованого ТЗ. Дана ДТП сталась з вини водія [PERSON] (відповідача), що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022р. по справі № 761/16820/22. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв`язку із чим, ним було складено 04 лютого 2022р. Страховий акт № 157223 та проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 64865,42 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати сплачену суму страхового відшкодування, було проігноровано досудову претензію позивача, останній вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права, та на підставі положень ст. ст. 993, 1187 ЦК України просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2023р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 07 квітня 2023р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про усунення недоліків, та виправлена редакція позову. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 червня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 81-84 т. 1), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що при зверненні до суду з вказаним позовом, стороною позивача, не були у встановленому законом порядку засвідчені, надані стороною позивача докази, а тому вони є неналежними і не допустимими. Також сторона відповідача вважає, що розмір страхового відшкодування є завищеним, а відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ, шляхом заміни пошкоджених дверей не відбувався. Крім того, позивач вважає, що в діях другого учасника ДТП - водія застрахованого ТЗ, також наявний склад адміністративного правопорушення. До того ж, відповідач вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та необґрунтований. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. 25 вересня 2023р. на адресу суду надійшло клопотання сторони відповідача про приєднання до справи, в якості письмових доказів висновок експерта № 02/08 від 07 вересня 2023р. (а.с. 117-141 т. 1). 23 січня 2024р. на адресу суду надійшло клопотання сторони позивача про приєднання до матеріалів справи, в якості письмових доказів висновок експерта № 137 від 28 вересня 2023р. з оцінки колісного транспортного засобу (а.с. 183-206 т. 1). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов, відповідач, в свою чергу зазначив, що позов визнає частково в розмірі вартості відновлювального ремонту, який було визначено висновком експерта № 02/08 від 07 вересня 2023р., проведеного за заявою сторони відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 вересня 2021р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування, у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією застрахованого ТЗ, прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної вищенаведеному транспортному засобу, на умовах, передбачених страховим договором. Вказаним договором серед інших страхових випадків передбачено спричинення збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхову суму у такому разі у розмірі 785000,00 грн., розмір франшизи по ризику пошкодження, в тому числі при ДТП становить 0,0 грн. З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2021р. в м. Києві на вул. Січових Стрільців 50, водій [PERSON] , керуючи велосипедом «Крайдлер», не обрав безпечної швидкості руху та рухаючись по тротуару здійснив зіткнення з автомобілем «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказана ДТП мала місце з вини відповідача [PERSON] , що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022р. по справі №761/16820/22 (провадження № 3/761/5504/22), яка набрала законної сили, відповідача [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення вимог п.п.12.1, 6.6 «б» Правил дорожнього руху України), провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрито, за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022р. по справі № 761/43910/21, яка набрала законної сили, провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю, в її діях складу адміністративного правопорушення. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 26 листопада 2021р. до страховика надійшла заява від [PERSON] , про подію що мало ознаки страхової. Судом встановлено, що позивачем, як страхувальником вищезазначене ДТП, було визнано страховим випадком, та на підставі Акту від 26 листопада 2021р. огляду колісного транспортного засобу, висновку експерта Звіту № 99-D/11/16 від 08 лютого 2023р. та рахунку-фактури № АС-00005628 від 21 грудня 2021р. та рахунку-фактури № 0005 від 26 січня 2022р., Страхового акту № 157223 від 04 лютого 2022р. та розрахунку страхового відшкодування, позивачем було здійснено оплату вартості проведеного відновлювального ремонту застрахованого ТЗ, на користь ФОП [PERSON] у розмірі 47770,00 грн., за двері, та ФОП [PERSON] в розмірі 17095,42 грн., за ремонтні роботи, а всього у розмірі 64865,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2153 та № 2154 від 04 лютого 2022р. В судовому засіданні представник позивача зазначав, що даний порядок виплати суми страхового відшкодування був узгоджений зі страхувальником та особами, які проводили ремонтні роботи, та не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору страхування, а тому до позивача перейшло право вимоги до відповідача, в частині сплаченої суми страхового відшкодування. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 Постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один зі способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Так, частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку з наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018р. № 922/2026/17, від 21 вересня 2018р. у справі № 910/19960/15). Так, заперечуючи проти позову, сторона відповідача наголошувала, що розмір суми страхового відшкодування, з урахуванням пошкоджень, які отримав застрахований ТЗ, внаслідок ДТП є завищеними, та безпідставними. В ході розгляду справи по суті в суді, сторонами на підтвердження своїх доводів та аргументів були надані: відповідачем - висновок експерта № 02/08 від 07 вересня 2023р., виконаний судовим експертом Новоселецьким В.А., та позивачем - висновок експерта № 137 від 28 вересня 2023р., виконаний судовим експертом Терентьєвим Л.І. При виконанні зазначених експертиз, судові експерти керувалися «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена Наказом МЮ України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003р. № 142/5/2092 (далі по тексту - Методика 1), а також «Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.2.03 (далі по тексту - Методика 2). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На підставі ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 5.1. Методики 1 визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. У звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: - додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження (п.4.4, с) Методики 1). В судовому засіданні представник відповідача наголошував, що під час проведення висновку експерта № 02/08 від 07 вересня 2023р., виконаний судовим експертом Новоселецьким В.А., представником відповідача здійснювався виклик власника застрахованого ТЗ, за місцем реєстрації для надання експерту застрахованого ТЗ для огляду, з метою визначення характеру пошкоджень та перевірки заміни пошкодженої двері автомобіля, проте з невідомих причин власник автомобіля не з`явився. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи і це було відомо представнику відповідача, що власник застрахованого транспортного засобу, не проживає за місцем своєї реєстрації. Крім того, під час розгляду справи в суді представник позивача також наголошував, що власник застрахованого ТЗ не проживає за місцем реєстрації. В судовому засіданні, допитаний судовий експерт [PERSON] зазначав, що проведення ним висновку № 02/08 від 07 вересня 2023р. було ним здійснено, на підставі фотографій пошкодженого - застрахованого автомобіля, наданими стороною замовника - відповідачем. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача, в якості доказів не були долучені до матеріалів справи фотографії пошкодженого, застрахованого ТЗ. Відповідач та його представник, зазначали, що експерту були надані фотокопії застрахованого ТЗ, долучені стороною позивача, в якості доказів, доданих до позову, а також фотографії зроблені особисто відповідачем після ДТП. Як встановлено судом, до позовної заяви, позивачем були додані чорно-білі фотокопії пошкодженого, застрахованого ТЗ низької якості. В судовому засіданні ні відповідач, ні його представник, ні безпосередньо експерт [PERSON] не могли пояснити суду, чому експертом не були дотримані положення п. 4.4. с) Методики 1; чому стороною відповідача не були надані до суду, разом з відзивом на позов належні і допустимі докази. Яким чином, експерт встановив можливість застосування положень п. 4.16.9 Методики 2, і чи передбачений відновлювальний ремонт пошкоджених дверей застрахованого ТЗ заводом - виробником; чи зазнавали технічних змін, редагування фотографії пошкодженого (застрахованого) автомобіля надані стороною відповідача безпосередньо експерту. Судом критично оцінюється, наданий стороною відповідача, в якості доказу висновок експерта № 02/08 від 07 вересня 2023р., виконаний судовим експертом Новоселецьким В.А., оскільки цей висновок виконаний з явними невідповідностями, зокрема, експертом не долучені належним чином складені відповідні докази та вихідні данні (додатки, які становлять невід`ємну частину звіту), відповідно до яких останній проводив розрахунок матеріального збитку та відновлювального ремонту, який був завданий власнику транспортного засобу, застрахованого ТЗ. В той же час, висновок експерта № 137 від 28 вересня 2023р., виконаний судовим експертом Терентьєвим Л.І., було проведено, на підставі наданих стороною позивача, в якості вихідних даних цифрових, кольорових фотографій пошкодженого, застрахованого ТЗ, при цьому огляд пошкодженого автомобіля відбувався 26 листопада 2021р. Експертом, з дотриманням положень п. 4.4 с) були складені фототаблиці, які є невід`ємною частиною висновку експерта № 137 (додаток № 2). Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не були заявлені клопотання про призначення по справі додаткової чи повторної експертизи, при цьому представник позивача звертав увагу суду, що він особисто пропонував безпосередньо відповідачу та його представнику оглянути відремонтований застрахований ТЗ на предмет заміни пошкоджених дверей, але відповідач та його представник відмовились. Також, в ході розгляду справи в суді, представник позивача зазначав, що в досудовому порядку, відповідач не звертався до позивача, чи до власника застрахованого ТЗ, що бажає здійснити відшкодування шкоди, яка була завдана внаслідок ДТП, та бажає отримати пошкоджені (внаслідок ДТП) двері застрахованого ТЗ. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 64865,42 грн., то до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, що зобов`язання не було припинено зміною кредитора. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 64865,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,0 грн. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,0 грн., то суд зазначає наступне. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved