Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. по факту смерті заведено спадкову справу № 140/2018, зареєстровану в спадковому реєстрі № 54476028 від 13.12.2018. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 158,9 кв.м., житловою площею 88,6 кв.м., розташований у [ADDRESS] , що належав померлій на підставі рішення суду від 08.06.2001, проте право власності за життя вона не зареєструвала. Позивачі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), будучи онуками спадкодавця та єдиними спадкоємцями за законом, на момент смерті проживали разом із бабусею та були зареєстровані у спірному житловому будинку. У квітні 2019 року вони звернулися до приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановами № 355/02-31 від 11.04.2019 та № 374/02-31 від 13.04.2019 їм було відмовлено у видачі свідоцтв у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. З наданих доказів вбачається, що у 1927 році батькові [PERSON] [PERSON] , 1883 року народження (помер у 1943 році), була виділена земельна ділянка [ADDRESS] . На даній ділянці сім`єю було збудовано житловий будинок під літерою «А». Мати [PERSON] [PERSON] , 1885 року народження, померла у 1940 році, після чого спадкоємцями стали її чоловік та діти, кожен з яких фактично прийняв спадщину в рівних частках по 1/3 від 1/2 будинку. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишився його син [PERSON] , у результаті чого [PERSON] фактично успадкував 3/4, а його сестра [PERSON] 1/4 частку будинку під літерою «А». [PERSON] померла [INFO] , єдиною її спадкоємицею була донька [PERSON] , [INFO] , яка фактично прийняла спадщину. Після її смерті [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) приватним нотаріусом Лукашенком В.Б. заведено спадкову справу № 44/2018, зареєстровану у спадковому реєстрі № 51629785 від 18.04.2018. Відкрилася спадщина на 1/4 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями стали доньки позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] . У квітні 2019 року [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою № 375/02-31 від 13.04.2019 їй відмовлено з аналогічних причин відсутність правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Позивачі зазначають, що у 1959 році [PERSON] та [PERSON] збудували ще один будинок на даній земельній ділянці, який у плані значиться під літерою «Б». На момент смерті [PERSON] з нею фактично проживали її онуки [PERSON] та [PERSON] , а на момент смерті [PERSON] її донька [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не проживали у спадковому будинку тривалий час, не утримували його та не здійснювали дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, дідусь і бабуся позивачів фактично прийняли у спадщину спірне майно, однак не встигли оформити право власності та його зареєструвати. Внаслідок цього позивачі, які безперервно проживають у будинку [ADDRESS] , фактично вступили у володіння спадковим майном, несуть витрати на його утримання та користуються ним з моменту народження до теперішнього часу. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на день розгляду справи не зареєстровано ні за ким. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість вказаного будинковолодіння складає 1 045 630,00 грн. У зв`язку з цим позивачі просять суд визнати: за [PERSON] право власності на 3/8 частки домоволодінню, що складається з житлових будинків А і Б з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] ; за [PERSON] право власності на 3/8 частки домоволодіння, що складається з житлових будинків А і Б з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] ,, яка померла [INFO] ; за [PERSON] право власності на 1/4 частки домоволодіння, що складається з житлових будинків А і Б з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. На підставі ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2023 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Окрім того, витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича належним чином завірені копію спадкових справ: №140/2018, заведеної 13.12.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та № 44/2018, заведеної 18.04.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 26.10.2023 року на адресу суду від приватного нотаріуса надійшли належним чином завірені копія спадкових справ №140/2018, заведеної 13.12.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та № 44/2018, заведеної 18.04.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] та представник позивачів адвокат Савчук І.В. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнає, відмовляється від спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та просить позов задовольнити. (т. 2 а.с.6). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала суду не нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги визнає, відмовляється від спадщини після смерті [PERSON] та просить позов задовольнити. (т. 2 а.с.11). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, вислухавши позицію сторін у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК\~України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями після смерті їхньої бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11.06.2013 (т. 1, а.с. 14) та позивач [PERSON] є спадкоємцем її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.02.2018 (т. 1, а.с. 60). Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. по факту смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 140/2018, зареєстрована в спадковому реєстрі № 54476028 від 13.12.2018 (т. 1, а.с. 16) та по факту смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 44/2018, зареєстрована в спадковому реєстрі № 51629785 від 18.04.2018 (т. 1, а.с. 62). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 158,9 кв.м., житловою площею 88,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі рішення суду від 08.06.2001 (т. 1, а.с. 28-29). Однак це право власності вона за собою за життя не зареєструвала. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що фактично належала померлій. Однак це право власності вона за собою за життя не зареєструвала. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] та єдиними спадкоємцями по закону, та на момент смерті проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем (т. 1 а.с.21-23, 41, 48), а тому звернулися до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак постановами № 355/02-31 від 11.04.2019, 374/02-31 від 13.04.2019 нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно (т. 1, а.с. 52-53). Позивач [PERSON] як спадкоємиця, яка на момент смерті проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем (т. 1 а.с. 66, 69), після смерті своєї матері [PERSON] , також звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою № 375/02-31 від 13.04.2019 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно (т. 1 а.с. 70). Відповідно до інформації КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будинок [ADDRESS] реєстрація права приватної власності не проводилася.(а.с. 33-32). Згідно довідки від 20.04.2000 № 236, встановлено, що згідно інвентаризаційної справи № 8015 по [ADDRESS] на будиноковолодіння юридичної документації не зареєстровано. Житловий будинок позначений літ «А» зведено 1927 року, а будинок позначений літерою «Б», був збудований у 1959 році. На момент смерті [PERSON] разом із нею проживали онуки [PERSON] та [PERSON] зі своїми сім`ями. На момент смерті [PERSON] у домоволодінні проживала її дочка [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] як встановлено судом зареєстровані за адресою [ADDRESS] та протягом багатьох років у спірному будинку не проживають. Таким чином, [PERSON] , а також [PERSON] фактично прийняли у спадщину житловий будинок після смерті своїх батьків, але за життя не оформили право власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Це позбавило їхніх спадкоємців можливості реалізувати право на спадщину у нотаріальному порядку. Водночас позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у будинку по [ADDRESS] , користуються ним з моменту народження, несуть витрати на його утримання та комунальні послуги. Фактичне володіння будинком підтверджує прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартість домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, становить 1 045 630,00 грн. Інформаційна довідка підтверджує, що право власності на вказаний об`єкт ні за ким не зареєстроване. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців. Згідно з п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (наказ Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5), видача такого свідоцтва можлива лише за наявності правовстановлюючих документів. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у випадку відмови нотаріуса спадкоємці мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Аналогічна правова позиція міститься у п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Суд враховує також, що відповідно до ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за законом у порядку черговості, а спадкоємці першої черги діти спадкодавця, його чоловік чи дружина та батьки мають переважне право на спадкування. Онуки спадкують за правом представлення у разі смерті їхніх батьків до відкриття спадщини (ч. 2 ст. 529 ЦК України 1963 року). Право власності у радянський період виникало з моменту будівництва будинку відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 та Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948, які надавали громадянам право на індивідуальне житлове будівництво. Реєстрація у погосподарських книгах підтверджувала виникнення такого права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом. Згідно з ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права. Таким чином, суд звертає увагу, що позивачі надали докази постійного проживання та утримання спадкового майна, а також перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є єдиним можливим способом захисту їхніх прав, що відповідає вимогам ст. 15, 16, 316, 328 ЦК України, ст. 4 ЦПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Вчинення таких дій не вимагається, якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1268-1270 ЦК). При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22.09.2021 (справа № 227/3750/19). Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. Суд звертає увагу на те, що позивачами було заявлено позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які також являться спадкоємцями за законом і відповідно до поданих ними заяв [PERSON] відмовляється від спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с.6), а відповідач [PERSON] відмовляється від спадщини після смерті [PERSON] (т. 2 а.с.11). Суд зазначає, що питання відмови від прийняття спадщини регулюється положеннями Цивільного кодексу України, зокрема статтями 12731275 ЦК України. Відповідно до статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або, у сільських населених пунктах, уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно з статтею 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Водночас відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною у випадках, передбачених статтями 225, 229231 та 233 ЦК України. Відповідно до статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився спадкоємець за законом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги та розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця або коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. У справі встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не дотримали встановленої законом процедури відмови від спадщини, а саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини, проте не оформила відмову від неї у встановлений строк, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України позбавляє її права у судовому порядку відмовлятися від спадщини. Таким чином, дотримання процедури відмови від спадщини, визначеної статтями 12731275 ЦК України, не було забезпечено, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки процедура була порушена, суд не може задовольнити позов, який базується на цих неналежних відмовах. Також в ході розгляду справи судом було в протокольній формі вирішено визнати явку відповідача [PERSON] обов`язковою, оскільки подана нею заява, через засоби поштового зв`язку, про розгляд справи без її участі, оскільки вона перебуває за кордоном України і заявлені вимоги повністю визнає та не претендує на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється від спадкування та прийняття спадщини, судом не може бути прийнята, оскільки вона не нотаріально посвідчена, як то вимагається законодавством України. Відмова від спадщини обов`язково має оформлюватися у письмовому вигляді. Така заява має бути посвідчена нотаріально, повинна містити дату, час, дані спадкоємця, його особистий підпис, печатку, підпис нотаріуса. Не можна відмову від спадщини оформити у простій письмовій формі, усно або по довіреності. З матеріалів спраави вбачається, що [PERSON] 18.04.2018 року особисто подала заяву про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] та їй було розяснено зміст ст.ст. 1266, 1269, 1273-1275 ЦК України, а саме про право відзиву поданої нею заяви протягом встановленого законодавством строку. На підставі\~ухвали Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~20.04.2025\~року (справа\~№ 127/29803/23)\~та згідно\~пункту 12\~Положення про\~базу даних\~«відомостей про\~осіб,\~які перетнули\~державний кордон\~України,\~в`їхали на\~тимчасово окуповану\~територію України\~або виїхали\~з такої\~території»,\~було здійнено\~запит відносно перетену кордону громадянкою України [PERSON] , [INFO] , але відомостей відносно перетену кордону судом не було отримано. Тому суд не бере до уваги заяву [PERSON] про визнання позову, оскільки вона була подана у простій письмовій формі, не підписана "елеткронним цифровим підписом",не через систему "електронний суд" та не була нотаріально посвідчена, як того вимагають норми цивільного процесу для певних видів документів або обставин. Недотримання встановлених законом вимог щодо форми та порядку подання доказів призводить до їх недопустимості, тобто суд не може їх використовувати під час ухвалення рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України суд враховує, що у позові позивачів відмовлено у повному обсязі, тому судові витрати слід залишити за ними.

Outcome: dismissed