Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася 05.09.2025 до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 30.07.2011 по 30.08.2022 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] .. На даний час дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо виховання та утримання дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 16.09.2025 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, адвокат Трохименко Н.О., у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до положень статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення\~судового рішення\~у зв`язку\~з відмовою\~позивача від\~позову або\~визнанням позову\~відповідачем суд\~роз`яснює сторонам\~наслідки відповідних\~процесуальних дій,\~перевіряє,\~чи не\~обмежений представник\~відповідної сторони\~у повноваженнях\~на їх\~вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких підстав суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та ухвалити рішення у зв`язку з визнанням відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 30.07.2011 р. по 30.08.2022 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу). Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивачка зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо виховання та утримання дитини. Зазначені обставини визнані відповідачем, а тому доказуванню не підлягають згідно положень ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється ЗУ "Про Державний бюджет". Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150\~СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Положення ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.181,182 СК Українидають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Частиною 3 статті 181\~Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (утвердій грошовій сумі чи у частці від заробіткуплатника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3ст.181 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працездатний, має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, платника аліментів, щомісячно, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 05 вересня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192\~СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved