Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідачка є власницею машиномісця № [NUMBER] (секція Б), яке розташовано в підземній автостоянці по [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з №409871173 від 27.01.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки відповідачка має заборгованість перед позивачем за послуги з утримання та обслуговування машиномісця № [NUMBER] (секція Б) в розмірі 6 750,00 грн., просить стягнути в судовому порядку дану заборгованість. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2025 відкрито провадження у цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в розгляд справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що товариство надає усі необхідні послуги якими користується, проте не оплачує відповідач. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог, посилався на відсутність укладеного договору про надання послуг з позивачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідачка є власницею машиномісця № [NUMBER] (секція Б), яке розташовано в підземній автостоянці по [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем та підтверджується інформаційною довідкою з №409871173 від 27.01.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 06.04.2003 року між ТОВ «Стройсервісматеріали» та [PERSON] був укладений договір за № 63-23ЛУ-А про участь у комунальних, експлуатаційних витратах підземної автостоянки і прилеглої території від 06 квітня 2003 року, предметом якого є надання виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в т.ч. машиномісця № [NUMBER] (секція Б), розташованого в підземній автостоянці по [ADDRESS] (далі - стоянка, паркінг), в тому числі послуг по забезпеченню пропускного режиму, а власник зобов`язався виконувати умови договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цими договором. За умовами договору власник зобов`язався своєчасно сплачувати виконавцю платежі, передбачені цим договором. 18.08.2023 року з метою впорядкування договірних відносин, позивачем направлено на адресу відповідача лист за вих.№14 з проханням надати примірник договору за № 63-23ЛУ-А про участь у комунальних, експлуатаційних витратах підземної автостоянки і прилеглої території від 06 квітня 2003 року. Натомість, відповідач у своїй відповіді від 09.2023 року на лист за вих.№14 від 18 серпня 2023 року, відмовилася надати примірник вищезазначеного договору, посилаючись на те що позивач не є стороною договору та дана інформація є конфіденційною. Отже між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця № [NUMBER] (секція Б), розташованого в підземній автостоянці по [ADDRESS] . Водночас, відсутність між сторонами договірних відносин не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, позивачем укладені договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження, копії яких надано суду. Крім того, позивачем здійснюється пропускний і внутрішній режим, стійна охорона підземного паркінгу. За відповідачкою утворилася заборгованість в сумі 6 750,00 грн. Так, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Отже, власник нерухомого майна у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання цієї автостоянки. Згідно п. 15. Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМ України від 22 січня 1996 року № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно з п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. При цьому, оскільки Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватись загальними положеннями, встановленими законом (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, в тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземна автостоянка. Із положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс 15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та мовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати платежів за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача інфляційні складова боргу у розмірі 1666,47 грн. та 3% відсотків річних у розмірі 417,24 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Будсервісматеріали 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1748 від 19.06.2025. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 028, 00 грн. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору № 03/10/24/БСМ1 від 03.10.2024 про надання правничої допомоги; копія додаткової угоди № 05-05-2025 від 05.05.2025; копія Акту приймання-передачі наданих послуг № 27-06/2025 від 27.06.2025. Згідно додаткової угоди від 05.05.2025 адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з професійної правничої допомоги, а саме: послуги з представництва, захисту прав та інтересів клієнта в Печерському районному суді м. Києва в цивільній справі за позовом ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до [PERSON] у розмірі 3000,00 грн., Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved