Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей з актового запису про батьківство. В позовній заяві зазначено, що він та [PERSON] з 2012 року по 2016 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їхнього спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вони разом виховували сина, піклувалися про нього, забезпечували його потреби та створювали належні умови для гармонійного розвитку. З часом у них почали виникати непорозуміння та конфлікти, які унеможливили подальше спільне проживання та з середини 2016 року вони припинили спільне проживання. Після припинення стосунків син залишився проживати разом із відповідачем, а він продовжував брати участь у його житті, підтримував зв`язок і прагнув до збереження доброзичливих стосунків задля блага дитини. Після того як вони розійшлися він дізнався, що в період перебування у неофіційному шлюбі відповідач мала стосунки з іншими чоловіками. У зв`язку з виникненням сумнівів щодо його біологічного батьківства стосовно [PERSON] , [INFO] було проведено ДНК-тест на батьківство в Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА». Для проведення аналізу були відібрані зразки букального епітелію як у нього, так і у дитини [PERSON] .. За результатами молекулярно-генетичного дослідження № 31615 від 19.07.2021, встановлено, що ймовірність його батьківства становить 0%. На підставі викладеного, просить суд виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , місце народження - село Доброводи, Уманський район, Черкаська область, за №4 від 13 листопада 2014 року, зробленого виконавчим комітетом Доброводівської сільської ради Уманського району Черкаської області, відомості про батька дитини - [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Яроміч О.В. в судове засідання не з`явилися, на адресу суду представник Яроміч О.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 6 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Як роз`яснено у пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (про виключення відомостей з актового запису про народження дитини), обставиною, яка підлягає доказуванню у справі, є те, чи являється особа, зазначена у актовому записі про народження дитини її біологічним батьком. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за період їх спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , батьками вказані: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] . Відповідно до результатів дослідження № 31615 від 19.07.2021 № 48358, проведеного у Медико-генетичному центрі «Мама Папа», ймовірність того, що [PERSON] , є біологічним батьком [PERSON] , в рамках проведеного дослідження складає 0% . У даних результатах вказано, що оскільки забір матеріалу відбувався без дотримання процедури ідентифікації особистостей, даний документ видано виключно для особистого користування. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed