Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У червні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернулася [PERSON] (далі також позивачка), поданим в її інтересах представницею [PERSON] до Одеської міської ради (далі також відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Одесі. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого сина. У квітні 2025 року за її заявою нотаріусом заведена спадкова справа. Заявниця є особою похилого віку (83 роки), має погане самопочуття, її моральний та емоційний стан, після смерті сина, значно погіршився, що було також обтяжено воєнними діями в Державі. Означені причини, у своїй сукупності, призвели до пропущення нею строку зі звернення із заявою про прийняття спадщини. У подальшому, відсутність факту спільного проживання з сином на час його смерті та пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відзив на позов до суду не надходив. Заяви та клопотання учасників справи 23.07.2025 до суду представницею позивачки подано клопотання про витребування спадкової справи. Ухвалою суд від 25.07.2025 клопотання представниці позивачки задоволено. 03.09.2025 з Київської державної нотаріальної контори у м.\~Одеса до суду надійшли матеріали спадкової справи №\~324/2025, заведеної за фактом смерті [PERSON] . Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 25.07.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 25.07.2025 та 23.09.2025. Ухвалою суду від 23.09.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 02.10.2025. У судовому засіданні, 02.10.2025, представниця позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, належним чином повідомлений, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.05.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), підтверджено факт смерті у травні 2024 року [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~4073 від 20.05.2024. Родині відносини позивачки зі спадкодавцем підтверджено свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 26.05.1971 Новоросійським міським РАЦС (Російська Федерація), відповідно до якого підтверджено реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~843 від 26.05.1971. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.07.1996 Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З аналізу матеріалів спадкової справи №\~324/2025, заведеної за фактом смерті [PERSON] установлено, що вказана спадкова справа заведена за заявою позивачки від 30.04.2025. Вона є єдиною спадкоємицею за законом, яка подала заяву про прийняття спадщини. Заповіт спадкодавцем не складався. Згідно з постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.\~Одеса Баранової О.В. від 23.05.2025, спадкодавиці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Мотиви прийнятого рішення Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу спадкування врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1959 року (далі також Конвенція) та приписами ЦК України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.\~45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №\~15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст.\~1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «власність», яке передбачене ч.\~1 ст.\~1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно. Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, №\~301-В, ст.\~84,). Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права. Згідно з положеннями книги шостої «Спадкове право» ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.\~1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.\~1217 ЦК України). Відповідно до ч.\~1, 2 ст.\~1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.\~3 ст.\~46 цього Кодексу). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.\~1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст.\~1258 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.\~1 ст.\~1267 ЦК України). Також, за правилами ст.\~1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.\~1270 ЦК України). Згідно із ч.\~1 ст.\~1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.\~3 ст.\~1272 ЦК України). Відтак, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у травні 2024 року, закінчив свій перебіг у листопаді 2024 року. Відповідно до п.\~24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відтак, правила ч.\~3 ст.\~1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. У судовій практиці Верховного Суду поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Необізнаність спадкоємців про наявність заповіту також може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з конкретних обставин справи. Визначаючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд також виходить із загальних засад цивільного законодавства, таких як розумність, добросовісність та справедливість. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першочергово, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Окрім цього, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на «майно» повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється причинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній меті. Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Суд зауважує, що у цій справі позивачка є єдиним спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Отже відповідачем у справі визначено територіальну громаду в особі Одеської міської ради, як територіальний орган місцевого самоврядування. Будь-яких заперечень щодо надання додаткового строку позивачці для прийняття спадщини від відповідача не надходило. Відтак суд, аналізуючи причини, які призвели до пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, приймає до уваги, що його перебіг припав на активну фазу бойових дій. З 24.02.2022 на територію України почалося повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №\~64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №\~2102-IX від 24.02.2022, в Україні розпочав діяти воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє наразі. Місто Одеса з самого початку вторгнення піддавалося постійним обстрілам, що змусило частину населення виїхати у інші області України та за її межі. Указані факти є загальновідомими, отже згідно із приписами ч.\~3 ст.\~82 ЦПК України не потребують доказування. На час смерті сина позивачці виповнилося 83 роки. Факт втрати єдиного сина вплинув на психічний та емоційний стан позивачки, що об`єктивно відобразилося на реалізації її цивільно-правових прав та обов`язків як спадкоємиці. Після покращення стану здоров`я, позивачкою в розумні строки, без невиправданої затримки, були вчинені дії, направлені на прийняття спадщини. Строк, який спадкоємиця прострочила є незначним та становить менше ніж пів року. Указані обставини у своїй сукупності, на стороні позивачки, суд визнає поважними, які об`єктивно та істотно завадили прийняти спадщину вчасно. Водночас, суд зауважує, що позбавлення позивачки права на успадкування майна після смерті свого сина та ненадання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за наявності поважних причин його пропуску, буде вважатися невиправданим втручанням держави у право позивачки мирно володіти майном, яке підлягає успадкуванню. З урахуванням викладеного, надання позивачці додаткового строку для належного оформлення спадкових прав, буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних\~прав позивачки, відповідатиме принципам розумності, добросовісності та справедливості. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши позовну заяву та надані позивачкою докази на її підтвердження у поєднанні із застосованими нормами права, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачкою доведено перед судом належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини за законом після смерті свого сина, що дає суду підстави для поновлення порушених/невизнаних прав позивачки шляхом надання їй додаткового строку для прийняття спадщини протягом 3 місяців, який, на переконання суду, буде достатнім, для поновлення своїх спадкових прав. Іншого перед судом не доведено. Судові витрати Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved