Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 19 серпня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №567646957, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 25 000 грн. В порушення умов договору позичальник кошти не повернув, проценти не сплатив. Позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі укладення 05.11.2024 між ним та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договору факторингу. Зазначає, що заборгованість за кредитним договором становить 62 247,91 грн. з яких: 24 99, 40 грн. заборгованість за кредитом; 37 248, 51 грн. заборгованість за процентами, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник [PERSON] адвокат Хворост Д.М. надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що жодних належних та допустимих доказів в підтвердження надання відповідачу кредиту в сумі 24 999, 40 грн. до матеріалів справи не надано, листами не може підтверджуватись факт здійснення переказів так як дані документи не складаються безпосередньо після здійснення бухгалтерської операції, не є первинними документами в розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність». В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок, а тому в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» надав відповідь на відзив в якій зазначав, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 567646957 від 19.08.2024 у повному обсязі та надав відповідачу кредит декількома траншами у розмірі 25 000 грн, відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується платіжними дорученнями ТОВ «ПрофітГід», яке підписане електронним підписом, із змісту якого вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування суми 25 000 грн. Первісний кредитор виконав свій обов`язок і надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується інформаційними довідками від платіжної установи, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 62 247,91 грн до якої входить заборгованість за кредитом - 24 999,40 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом 37 248,51 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви. Отримання кредитних коштів може підтвердити безпосередньо відповідач, маючи вільний доступ до власного карткового рахунку і на спростування факту зарахування коштів він може надати виписку з карткового рахунку. Представник позивача просив проводити розгляд справи в його відсутність. Представник [PERSON] адвокат Хворост Д.М. просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 22.07.2025 клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 19.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 567646957 шляхом надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит в сумі 25 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Факт перерахування кредитних коштів в сумі 25 000 грн на картковий рахунок відповідача за № [NUMBER] на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» підтверджується довідками наданими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказаний доказ спростовує доводи відповідача та його представника про недоведеність позивачем перерахування коштів на картку відповідача. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав будь-яких доказів, зокрема, виписки по його особовому рахунку, доступ до якого він має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у нього банківської карти № [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів. 05.11.2024 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № МВ-ТП/7, у відповідності до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає права вимоги до боржників, вказані в реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 05.11.2024 до договору факторингу № МВ-ТП/7 від 05.11.2024 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 567646957, загальна сума заборгованості\~53\~248, 47 грн. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 30.01.2025 відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 567646957 від 19.08.2024 в сумі 74\~747, 61 грн. з яких позивач просить стягнути 62\~247, 91 грн, з них: 24 99, 40 грн. заборгованість за кредитом; 37 248, 51 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до положень\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті\~628,\~629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (частина 1\~статті 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2\~статті 638 ЦК України). За правилом частина 1\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин 1, 3\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України\~"Про електронну комерцію"\~, згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону). Згідно із частина 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частина 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст.12 цього Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до положень статей\~1077,\~1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується\~\~відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК\~). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2\~статті 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо доводів про відсутність доказів перерахування коштів позичальнику, суд зазначає таке. У відповідності до умов договору позики, кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на банківській картковий рахунок позичальника. При реєстрації на сайті, позичальник повинен вказати дані своєї банківської картки, на яку він хоче отримати позику. Зазначена картка повинна пройти прив`язку до особистості позичальника і верифікацію. При проходженні процедури верифікації картки позичальник вводить у відповідне поле код операції, отриманий від свого банку. Договори позики є дійсним в силу приписів\~статті 204 ЦК України\~про правомірність правочину. Вимог щодо визнання зазначеного договору недійсним чи встановлення факту неукладеності до суду відповідачем не заявлялося. Відтак, договір позики, підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику відповідачу коштів у погодженому розмірі. Факт отримання коштів підтверджується договором позики, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Крім того, враховуючи умови надання кредитних коштів, саме відповідач має доступ до свого рахунку, і він має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак таких доказів відповідач суду не надав. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно повернення суми кредиту і сплати процентів за користування ними, а позивач на законних підставах набув право вимоги до відповідача за відповідним кредитним договором, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 62\~247, 91 грн, з яких: 24\~999, 40 заборгованість по кредиту; 37\~248, 51 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до положень\~ст.\~141\~ЦПК України судові покладаються на позивача.

Outcome: approved