Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №812296 від 02.02.2022 в розмірі 8991,96 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2022 між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №812296. Згідно договору про надання споживчого кредиту №812296 від 02.02.2022 відповідачу надано кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплаити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договоро. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Після укладення цього договору товариство з використанням даних відповідача, зазначених у кредитному договорі, створює відповідачу особистий кабінет в своїй інформаційно-телекомунікаційний системі, доступ до якої забезпечується відповідачу через веб-сайт. Відповідач уклав договір про споживчий кредит №812296 від 02.02.2022 з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжного доручення відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн. 03.08.2023 згідно умов договору факторингу №0308-23 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором №812296 від 02.02.2022 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно витягу з додатку до договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023, сума боргу перед новим кредитором складає 8991,96 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3991,96 грн. заборгованість за відсотками. Незважаючи на це позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором №812296 від 02.02.2022. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими документами направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено в електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором P588, договір про надання споживчого кредиту №812296. Згідно з п.2.1 укладеного договору передбачено надання споживачу кредиту в розмірі 6250 грн. Строк кредитування - 365 днів, з кінцевим терміном повернення 02.02.2023 року (п.1.4 договору). Графік повернення кредиту та сплати процентів, визначений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. За користуванням кредитом передбачено нарахування процентів за процентною ставкою, яка залежить від періоду її встановлення та становить за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом 100% річних (п.1.5 договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті потреби). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 344,43% річних (п.1.7 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 11308, 26 грн. (п.1.8 договору). Кошти надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування у розмірі 5000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] ; у розмірі 1250 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 договору (п.2.1 договору). (а.с.9-14). Із копії розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 02.02.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 8991,26 грн., з яких 6250,00 грн. заборгованість за кредитом; 2741,96 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16). Із копії повідомлення вих.№2646_230912160646 від 12.09.2023 встановлено, що 02.02.2022 о 15:47:03 здійснено зарахування коштів в сумі 5000 грн. на картку № [NUMBER] (а.с.17). Із копії досудової вимоги судом встановлено, що 31.07.2024 за вих.№3361403016-АВ на адресу [PERSON] , ТОВ «Діджи Фінанс» направлено досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 8991,96 грн. (а.с.18). Із копії договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 судом встановлено, що 03.08.2023 згідно умов договору факторингу №0308-23 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором №812296 від 02.02.2022 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача (а.с.19-24). Таким чином судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладаючи договір по споживчий кредит №812296 в електронній формі сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення платежів з оплати процентів за користування кредитом та обов`язком позичальника повернути суму кредиту. Дослідженні судом платіжне доручення про переказ коштів за кредитним договором та розрахунок заборгованості підтверджують видачу відповідачу кредитних коштів, неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем та наявність заборгованості. Вказані обставини відповідач не заперечив, доказів на спростування зазначеного не надав. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору належним чином не виконував свого зобов`язання, в тому числі новому кредитору, із здійснення платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому допустила порушення виконання своїх зобов`язань. Надані позивачем докази в сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором №812296 від 02.02.2022 в розмірі 8991,96 грн. з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3991,96 грн. заборгованість за відсотками, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №812296 від 01.08.2025, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок. Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 01.01.2025 між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак І.М. укладено договір про надання правової допомоги №42649746. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень позивачем надано акт №812296 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого вартість послуг, які надавались, складається з наступного: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 1,5 год., вартістю 2250,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 3 год., вартістю 3000,00 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1 год., вартістю 750,00 грн. Разом 6000 грн. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: правовий аналіз, підготовку позовної заяви, формування додатків. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial