Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8428327 від 18.12.2024 в розмірі 18000 грн та судові витрати: судовий збір в розмірі 3028, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 18.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі був укладений договір позики №8428327, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позичальнику кредит в розмірі 10000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування, нараховані відповідно умов такого договору, його додатків та правил. В порушення умов укладеного договору позики №8428327 відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 12.05.2025 становить 18000, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000, 00 грн; заборгованість за процентами 29, 00 грн, заборгованість за понадстрокове користування позикою 5000, 00 грн, заборгованість за комісією 2971, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 3028, 00 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7100,00 грн. 20.08.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Судом встановлено, що 18.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі був укладений договір про надання коштів у кредит №8428327 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу (позичальнику) кредит в розмірі 10000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування, нараховані відповідно умов такого договору, його додатків та правил (а.с. 15-30). Відповідно до умов Договору відповідач отримала позику в сумі 10000 грн строком на 30 днів, дата повернення позики 16.01.2025, процентна ставка 0,01%, комісія за надання кредиту 29,71% від суми кредиту (2971, 00 грн), та зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Кредитний договір, а також таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 30а), паспорт споживчого кредиту (а.с. 39-40) підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 863451. Товариство виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало 18.12.2024 відповідачу кошти у розмірі 10000, 00 грн шляхом безготівкового перерахування на банківський картковий рахунок позичальника [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с. 43). В порушення умов укладеного договору №8428327 відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 12.05.2025 становить 18000, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000, 00 грн; заборгованість за процентами 29, 00 грн, заборгованість за понадстрокове користування позикою 5000, 00 грн, заборгованість за комісією 2971, 00 грн (а.с. 25-29). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1статті 3 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Договір позики підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до договорів позики. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10000 грн строком до 16.01.2025, однак порушила свої зобов`язання за Договором, не повернула суму кредиту та не сплатила проценти за користування нею у встановлений Договором строк, відтак позивач має право на стягнення виниклої заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування ним у строк, визначений договором. Вказані обставини відповідач не спростувала належними та допустимими доказами, контррозрахунку заборгованості не надала. Що стосується вимоги позивача про стягнення процентів за понадстрокове користування позикою суд зазначає про таке. Пунктом 10 Договору передбачено право позикодавця на нарахування процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною). Так, у разі порушення строків повернення кредиту позичальником якщо сума кредиту, що надається позичальнику за договором, перевищує розмір 1 мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, користування кредитом понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування кредитом (йог частиною) в розмірі, визначеному п. 2.2. договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність: розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в пункті 79 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 12 вказаного Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що строк позики за Договором становить 30 днів, дата повернення позики 16.01.2025. Відповідач порушив взяті за договором позики зобов`язання та у визначений договором строк отримані в позику кошти не повернув, відсотків за користування ними не сплатив. У пункті 10 Договору сторони обумовили нарахування позикодавцем процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2.2 Договору за кожен день такого користування, що є узгодженою мірою відповідальності за прострочення боржницею виконання грошового зобов`язання, а саме іншим платежем, який застосовується чи стягується при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі наведеного відсутні підстави для стягнення з відповідача 5000, 00 грн процентів за понадстрокове користування кредитними коштами, оскільки такі є іншим платежем за невиконання зобов`язання за кредитним договором та нараховані позивачем як міра відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13000 грн (10000 грн тіло кредиту + 29, 00 грн проценти за користування позикою + 2971, 00 грн комісія). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 72, 22%, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2186, 88 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 5127, 62 грн.

Outcome: partial