Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 185\~750,00 грн. компенсації вартості належної їй 1/ 2 частки квартири [ADDRESS] та 118\~050,00 грн. компенсації вартості 1/ 2 частки автомобіля марки Renault\~моделі Trafic\~2003\~року випуску,\~номер шасі\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~припинивши її\~право власності\~на 1/\~2\~частку вказаного\~нерухомого та\~рухомого майна,\~визнавши право\~власності на\~вказані частки\~за відповідачем.\~В обґрунтування\~вимог позивачем\~зазначено,\~що на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~№ 1-212\~виданого 02\~березня 2021\~року вона\~є власником\~1/\~2\~частки квартири [ADDRESS] , а на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-213 виданого 02 березня 2021 року є власником 1/ 2 частки автомобіля марки Renault\~моделі Trafic\~2003\~року випуску,\~номер шасі\~ [NUMBER] ,\~ реєстраційний\~номер [NUMBER] .\~Власником інших\~1/\~2\~частки квартири\~та 1/\~2\~частки автомобіля\~є відповідач\~ [PERSON] .\~Указані автомобіль\~та квартира\~є неподільними\~речами,\~тому вона\~направляла на\~адресу відповідача\~листи з\~пропозицією виплатити\~їй грошову\~компенсацію вартості\~її часток\~у квартирі\~та автомобілі.\~Однак відповіді\~не отримала.\~Тому вважає,\~що майно,\~яке перебуває\~у їх\~частковій з\~відповідачем власності,\~може бути\~поділено між\~ними,\~оскільки відповідач,\~як малолітня\~дитина,\~набуде право\~власності на\~весь об`єкт\~рухомого та\~нерухомого майна,\~що дасть\~йому можливість\~безперешкодно користуватися\~своєю власністю,\~а вона\~на підставі\~частини 2\~статті 364\~ЦУ України\~має право\~на одержання\~від відповідача,як\~іншого співвласника,\~грошової компенсації\~вартості її\~частки в\~майні.\~Тому на\~підставі статей\~358,\~364,\~367\~ЦК України\~ просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду\~від 07\~квітня 2025\~року прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 07 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради письмових пояснень до суду не подав. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як слідує із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 02 березня 2021 року, є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та співвласниками автомобіля марки Renault моделі Trafic 2003 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] кожному належить по 1/ 2 частці спадкового майна (а.с. 7-10 копії витягів, свідоцтв) На час розгляду справи спадкоємці, як співвласники спадкового майна, що є у спільній частковій власності, не виділили (поділили) у натурі свою частку ані в добровільному, ані в судовому порядку. Звертаючись до суду із цим позовом, [PERSON] посилається на відсутність домовленості між сторонами щодо поділу спірного спадкового майна в натурі, тому просить на підставі частин другої статті 364 ЦК України, стягнути з відповідача, як співвласника іншої частки рухомого та нерухомого майна, грошову компенсацію вартості її частки у цьому майні. За змістом статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У силу статті 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15 жовтня 2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26\~ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців. До схожих висновків дійшов Верховний Суд у справі № 243/6275/16-ц у постанові від 22 січня 2020 року. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з частинами першою, другою статті 367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15 жовтня 2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зауважувала, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоб врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що сторони по справі є частковими співвласниками різних самостійних об`єктів (квартири та автомобіля) і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі, а у разі існування спору щодо поділу майна між співвласниками, вирішити питання про поділ та компенсацію одній із сторін вартості майна в натурі це обов`язок суду, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 219/13376/17 (провадження № 61-22150св19) та у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 524/8320/21 (провадження № 61-14943св23). Разом з тим, позовні вимоги пред`явлено до малолітнього власника частки рухомого та нерухомого майна, а неповнолітні діти не несуть повної цивільної відповідальності за свої дії та зобов`язання та їх майно, включаючи частки у майні, що належить до їхньої власності, але управління цим майном здійснюють їхні батьки або інші законні представники за обов`язковою згодою органу опіки та піклування. Так,\~згідно статті\~177\~СК України,\~батьки управляють\~майном,\~належним малолітній\~дитині,\~без спеціального\~на те\~повноваження.\~Батьки зобов`язані\~дбати про\~збереження та\~використання майна\~дитини в\~її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки (усиновлювачі)\~або опікун\~малолітньої дитини\~не мають\~права без\~дозволу органу\~опіки та\~піклування: вчиняти\~правочини щодо: відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна,\~об`єкта незавершеного\~будівництва,\~майбутнього об`єкта\~нерухомості,\~іншого цінного\~майна,\~зокрема транспортних\~засобів,\~власником якого\~є малолітня\~дитина. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Згідно з пунктом 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. За таких обставин, ураховуючи належність частки спадкового майна малолітній особі та відсутність згоди органу опіки та піклування на вчинення дій щодо виділу нерухомого майна, як і відсутність згоди законного представника на вчинення таких дій, суд не може стягнути з малолітньої особи (хоч і в особі законного представника) вартості половини належного позивачу спадкового майна. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed