Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надійшла позовна заява до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 45 717,88 грн; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На обґрунтування позову зазначено, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 07.08.2021 [PERSON] на підставі кредитного договору № 1001942019401 видано кредит у сумі 40 000 грн. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 04.02.2025 складає: 45 717,88 грн, з яких: 27 770,51 грн - заборгованість за кредитом, 7,37 грн - заборгованість за відсотками та 17 940,00 грн - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті-заяві на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість погашена не була. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи. Відповідачка відзиву на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Рух справи. Ухвалою суду від 06.06.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.07.2025 о 09:30 годині. 28.07.2025 та 21.08.2025 учасники справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено на 01.10.2025. 01.10.2025 сторони повторно на судовий розгляд не з`явилися. Участь у справі сторін. Представник АТ "Перший Український Міжнародний Банк" Киричук Г.М. в позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника АТ "Перший Український Міжнародний Банк", проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, проте, поштова кореспонденція повернулася без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Судом встановлено, що 07.08.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] шляхом підписання заяви № 1001942019401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 40 000 грн із строком кредитування 24 місяці. (а. с. 7-8) Відповідно до п. п. 5, 6 Кредитного договору, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. Схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами). Відповідно до графіку платежів: платіжні періоди з 07.08.2021 по 07.08.2023; сума платежу за розрахунковий період: 2 862,84 грн щомісяця та 2 862,74 грн (останній платіж), усього за 24 місяці: 68 708,06 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1 196,00 грн щомісяця, усього за 24 місяці: 28 704,00 грн. До позову додано паспорт споживчого кредиту від 07.08.2021, який підписаний [PERSON] (а. с. 8 з. с.) Факт перерахування банком коштів у сумі 40 000 грн підтверджується платіжною інструкцією №TR.51249012.54324.8810 від 07.08.2021, копія якої долучена до матеріалів справи. (а. с. 19) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001942019401 від 07.08.2021 станом на 04.02.2025 непогашена сума кредиту [PERSON] перед банком становить 45 717,88 грн; за сумою кредиту 27 770,51 грн, заборгованість за процентами 7,37 грн, заборгованість за комісією 17 940,00 грн. (а. с. 19 з.с. -20) Користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 07.08.2021 по 04.02.2025, сформованою відділенням №4 ПУМБ в м. Полтава. (а. с. 21-22) До позовної заяви банк додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі Публічна пропозиція). (а. с. 10 з. с. - 16) 04.02.2025 АТ «ПУМБ» на адресу [PERSON] надіслано письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором. (а. с. 16 з. с. - 17) Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України, частиною першою статті 612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий відповідачці кредит № 1001942019401 від 07.08.2021 є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої\~статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, пунктом 5 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що пунктом 5 кредитного договору комплексного банківського обслуговування №1001942019401 від 07.08.2021 [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який наведений у заяві №1001942019401 від 07.08.2021. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова пункту 5 кредитного договору (договору комплексного банківського обслуговування) №1001942019401 від 07.08.2021 між [PERSON] та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемною. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасила, чим порушила вимоги договору і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, доказів погашення заборгованості суду не надала. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Водночас, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення пункту 5 кредитного договору №1001942019401 від 07.08.2021 між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 17 940,00 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши за кредитом №1001942019401 від 07.08.2021 заборгованість за сумою кредиту в розмірі 27 770,51 та заборгованість по процентам в розмірі 7,37 грн, а всього стягнути за кредитним договором заборгованість в розмірі 27 777,88 грн. Розподіл судових витрат. В частині 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 301 від 01.05.2025. (а. с. 37) Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 471,85 грн.

Outcome: partial