Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м.\~Черкаси із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1996 за адресою: [ADDRESS] , виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, в якому одним із співвласників зазначено « [PERSON] ». В обґрунтування вимог заяви зазначає, що нею було виявлено розбіжність у її прізвищі та по батькові у вказаному свідоцтві, а саме вказано « [PERSON] », тоді як необхідно було вказати « [PERSON] », що перешкоджає реалізації її права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок вищевказаних обставин заявниця звернулась до суду для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.08.2025 вищезазначену заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від останньої до суду надійшла заява, в якій вона зазначає, що вимоги заяви [PERSON] підтримує та просить розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши 06.10.2025 (надійшла 09.10.2025) заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі представника департаменту, при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані заявником докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.07.2003 Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, заявниця [PERSON] народилась [INFO] у м. Шверін, Німеччина. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 17.02.1970 дотепер, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №\~2025/010511064 від 03.07.2025. На ім`я заявника видано та заповнено 01.03.1984 трудову книжку серії [NUMBER] , де її ім`я зазначено російською мовою, а саме « [PERSON] ». Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №\~00052579651 від 23.07.2025 вбачається, що [PERSON] 28.02.1987 уклала шлюб із [PERSON] , про що складено актовий запис № 437 від 28.02.1987. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Натомість, із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.07.2001 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04.07.2001, про що зроблено актовий запис № 389. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1996, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому у м. Черкаси, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 20.02.2019 [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] 1/4 частку в праві власності на квартиру за [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частки в праві власності на квартиру від 20.02.2019 та зареєстровано у реєстрі за №\~330. Вказані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~156931252 від 20.02.2019, де власником 1/4 частки вищевказаної квартири зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2025 та зареєстрованого у реєстрі за № 1621 [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частку в праві власності на квартиру за [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №\~437345730 від 29.07.2025, де власником 1/4 частки вищевказаної квартири зазначено [PERSON] . Заявницею було виявлено, що існує розбіжність у її прізвищі та по батькові у свідоцтві про право власності на житло від 20.06.1996 за адресою: [ADDRESS] , виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, а саме вказано « [PERSON] », тоді як необхідно було вказати « [PERSON] ». За таких обставин заявниця має перешкоди щодо підтвердження факту належності їй на праві часткової власності 3/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого вона звернулась до суду з даною заявою. Надаючи оцінку аргументам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (а. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що документи, які є предметом судового розгляду, були складені різними установами та в різний час. Натомість, варто зауважити, що основним документом, який ідентифікує фізичну особу, є паспортний документ, а також документи, що видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану. На теперішній час заявниця має право власності на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS] , яке може бути підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 20.06.1996, договором дарування частки в праві власності на квартиру від 20.02.2019 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.07.2025. Проте, розбіжність у прізвищі та по батькові заявниці, вказаному у свідоцтві про право власності на житло від 20.06.1996 створює перешкоди для вчинення будь-яких юридично значущих дій відносно належної їй частини квартири. Таким чином, фактично є порушення права заявниці на реалізацію останньою права власності на нерухоме майно через наявність помилкового зазначення її прізвища у свідоцтві. Як вбачається з матеріалів справи у свідоцтві про право власності на квартиру повне ім`я повністю збігається з відповідними відомостями, які зазначені у паспорті заявниці за вийнятком кількох літер, які помилково було зазначено внаслідок перекладу з російської мови на українську, а саме вказано « [PERSON] », тоді як вірно необхідно було вказати « [PERSON] » Додатково суд звертає увагу, що оригінал свідоцтва про право власності на житло знаходиться у заявниці, отже наявність у неї оригіналу свідоцтва, складеного на її ім`я, свідчить, що таке свідоцтво належить заявниці і підтверджує її право власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17.03.2011, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20.09.2012, заява № 387/03, §53). Враховуючи обставини справи та зміст досліджених судом документів, суд вважає доведеним існування та правомірність факту належності заявниці свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1996, а тому з метою усунення перешкод у реалізації нею права власності на таке нерухоме майно суд доходить висновку про можливість задоволення заяви. Таким чином, належність заявниці свідоцтва про право власності на житло перед судом доведена і у суду не виникає ніяких сумнівів з приводу правомірності зазначених вимог, а задоволення таких вимог сприятиме підтриманню публічного порядку в суспільстві та усуненню оспорюваності законних прав та інтересів заявниці, а відтак вимоги, викладені у прохальній частині заяви, підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved