Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Адвокат Мещанінов Анатолій Михайлович в інтересах [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . 04.11.2011 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. за реєстровим №7-1033 посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося, що буде належати їй на день смерті своїй онуці [PERSON] , тобто позивачу. Про смерть баби позивач дізналася вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, оскільки про смерть [PERSON] її ніхто не повідомляв і можливості про це дізнатися позивач не мала, оскільки вона є громадянкою Німеччини та мешкає там з 1994 року. Після того як позивач дізналась про смерть баби, 23.08.2012 вона звернулась до Першої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 23.08.2012 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв?язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини та вказано на можливість звернення до суду з відповідним позовом. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №752/2803/15-ц визначено [PERSON] додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON] 13.11.2015 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Проте рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2017 за апеляційною скаргою сестри померлої [PERSON] , рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2015 скасоване та відмовлено в задоволені позовних вимог. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2019 по справі №752/12045/17 визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13.11.2015 Першою київською державною нотаріальною конторою [PERSON]. Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2019, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2019 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 14.11.2019 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03.08.2022 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13.11.2015 Першою державною нотаріальною конторою на ім?я [PERSON]. В задоволені позову про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2023 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2022 скасоване в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.11.2015 Першою Київською державною нотаріальною конторою на ім?я [PERSON] та ухвалене нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог. У вересні 2022 року позивач вдруге звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2024 позов задоволено. Визначено громадянці Німеччини [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] протягом трьох місяців з дня набрання рішення законної сили. Проте постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2024 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2024 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог до Київської міської ради про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини. За час перебування справи №752/12849/22 на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва з вересня 2022 року по 27.02.2024 Верховним Судом була розглянута касаційна скарга [PERSON] у справі №752/12045/17 та винесена постанова про скасування постанови Київського апеляційного суду від 08.02.2023 та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частини розгляду позовних вимог позивачки щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом. Постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2023 скасоване рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.08.2022 в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування та ухвалене в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . У позивача є достатні правові підстави для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки вона була необізнана про наявність заповіту та проживає у Німеччині, тобто на великій відстані від місця знаходження спадкового майна. Більш того, позивач від спадщини не відмовлялась, звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з пропуском шестимісячного строку всього на 23 дні, тобто пропущений нею строк є незначним. Просив визначити громадянці Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 25.11.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено здійснювати розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження. 02.02.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. 16.01.2025 представник відповідача адвокат Кругленко М.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Заначив, що не може бути поважною причиною неподання заяви про прийняття спадщини сама по собі необізнаність позивача про смерть спадкодавця. Крім того, проживання [PERSON] в іншій країні не виключало її можливості спілкуватися із спадкодавцем (своєю бабою) за допомогою засобів зв`язку та бути обізнаною про обставини її життя та смерті. Саме по собі проживання позивачки в іншій країні (ФРН) не свідчить про наявність об`єктивних непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Безпідставними є також посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини, на незнання про існування заповіту, складеного на її ім`я. Позивач звернулася до суду з даним позовом через 12 років після отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Однак позивач не довела належними і допустимими доказами, що вона раніше не була обізнана про існування заповіту, складеного на її ім`я. В позовній заяві позивач не вказує, коли і при яких обставинах вона дізналася про існування заповіту, та не навела доказів на підтвердження зазначених обставин. У спірних правовідносинах відповідачка [PERSON] , яка також є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , добросовісно реалізувала власні цивільні права та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим за нею визнано право власності в порядку спадкування на квартиру. Оскільки відповідач [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, і, наразі, є законним власником квартири, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , то поновленням порушених, на переконання позивача, прав, відбудеться втручання у право власності відповідачки, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також призведе до порушення принципу правової визначеності відносно іншого спадкоємця - [PERSON] , яка добросовісно реалізувала свої спадкові права. 17.06.2025 представник відповідача адвокат Кругленко М.С. подав заяву про застосування позовної давності. Зазначив, що листом Першої київської державної нотаріальної контори від 23.08.2012 №6826/0214 повідомлено про неможливість видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] через пропуск позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 257, 261 ЦК України, до спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності 3 роки, перебіг якого розпочався з дати відмови нотаріусом у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину, з якої [PERSON] вважається такою, що дізналася про порушення своїх прав. 20.06.2025 представник позивача адвокат Мещанінов А.М. подав до суду заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] проживає на території Федеративної Республіки Німеччина та є громадянкою Німеччини, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. 04.11.2011 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П., яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 23.08.2012 [PERSON] звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 23.08.2012 Першою київською державною нотаріальною конторою відмовлено громадянці Німеччини [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки останньою пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. 12.06.2015 заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/2803/15-ц визначено [PERSON] додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини за заповітом, яка залишалася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 13.11.2015 громадянці Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] Першою київською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 21.02.2017 вищезазначене рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2015 скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, у зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача. 23.01.2019 постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду міста Києва від 21.02.2017 залишене без змін. 28.05.2019 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/12045/17-ц визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13.11.2015 Першою київською державною нотаріальною конторою [PERSON]. Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2019 вищезазначене рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2019 залишено без змін. 02.06.2021 постановою Верховного суду у справі №752/12045/17-ц рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 14.11.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд. 21.11.2023 постановою Київського апеляційного суду по справі №752/12045/17-ц скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.08.2022 в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] 26.06.2024 постановою Верховного Суду у справі №752/12045/17-ц постанову Київського апеляційного суду від 21.11.2023 залишено без змін. 27.02.2024 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/12849/22 визначено громадянці Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, яка залишалася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили. 08.07.2024 постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2019 вищезазначене рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2024 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позовних вимоги, у зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №362/5972/18 від 16.12.2020 вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)). Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Сам по собі факт незнання про смерть спадкодавця, без встановлення об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, а також Верховного Суду у постановах: від 10 жовтня 2018 року у справі № 398/3802/15-ц, від 19 березня 2020 року у справі № 572/887/18, від 07 лютого 2020 року у справі № 754/11447/18. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. У постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 зазначено, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі №548/2415/21 погодився з висновками судів, що саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію. Згідно з ст.38 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення смерті спадкодавця) на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину. Процедура подання заяви про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] була визначена наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, відповідно до пункту 207 якої якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. В даному контексті слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за №1649/10248. Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 вказаного Положення спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула. У постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку №296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №148/2003/20 зазначено, що позивач посилався на такі причини пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини: хвороба; постійне проживання за кордоном у Федеративній Республіці Німеччині; наявність встановлених жорстких карантинних обмежень, в результаті чого установи та організації у цій країні не працювали. Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наведені обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не був позбавлений можливості в інший час протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу. Доказів того, що позивач за станом здоров`я фізично не міг цього зробити, до суду не надано. У постанові від 09 грудня 2021 року у справі №464/4722/19 Верховний Суд виснував, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до посадової особи консульської установи України у Чеській Республіці на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат», а тому саме по собі проживання позивача за межами України, без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка за життя 04.11.2011 склала заповіт, яким все її майно, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] 23.08.2012 Першою київською державною нотаріальною конторою відмовлено громадянці Німеччини [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки останньою пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач як на підставу звернення до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини посилається на те, що про смерть баби вона дізналася вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, вона є громадянкою Німеччини та мешкає на великій відстані між місця знаходження спадкового майна, а також позивач була необізнана про наявність заповіту. Також зазначила, що в період з 2015 року по 2024 рік існувало безліч судових спорів щодо спірного спадкового майна. Суд звертає увагу, що в даному випадку оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Разом з тим, позивач не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку після смерті [PERSON] звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса. Позивач з заявою про прийняття спадщини звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори 23.08.2012, тобто через сім місяців після смерті спадкодавця. Також, як слушно зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, позивач не зазначає, коли саме та за яких обставин вона дізналася про смерть баби та наявності заповіту на її ім`я. Позивач не довела суду, що вона мала об`єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки відсутність інформації про смерть спадкодавця, не може бути правовою підставою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд зауважує, що позивач є онукою померлої [INFO] [PERSON] , а тому її необізнаність про наявність заповіту не може бути поважною причиною для надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач, яка на момент смерті спадкодавця, могла бути спадкоємцем першої черги за правом представлення, якщо не було жодних інших родичів, все одно повинна була вчиняти активні дії щодо встановлення спадкової маси, встановлення інших можливих спадкоємців і прийняття спадщини. Необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на її ім`я, також не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті її баби, оскільки незалежно від наявності заповіту на її ім`я вона все одно повинна була вчиняти активні дії щодо прийняття спадщини. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що 21.11.2023 постановою Київського апеляційного суду по справі № 752/12045/17-ц визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Тобто, у спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. Щодо підстав пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини з огляду на судові спори, які відбувалися протягом тривалого періоду часу, суд зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту, неправильне визначення відповідачів у справі, а також неналежне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків є лише відповідальністю позивача та не може бути поважною підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Тим більше, як вже було зазначено судом, оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Окрім того, судом встановлено, що після отримання відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини, позивач майже через три роки у 2015 році звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що також свідчить про пасивність дій останньої щодо отримання спадкового майна та належного виконання своїх прав як спадкоємця померлої [INFO] [PERSON] . Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала. У зв`язку з вищенаведеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи системно статті 1270, 1272 ЦК України можна дійти висновку, що строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, і це не є строком позовної давності, так як при наявності поважних причин спадкоємцю може бути визначено додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Тобто строки прийняття спадщини і строки позовної давності є різними за своєю природою, вони істотно різняться і за наслідками спливу. Наслідком закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини є втрата особою права на неї, однак з цього часу починає перебіг не строк позовної давності, а у спадкоємця виникає право на визначення у судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, до вимог позивача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини строк позовної давності не застосовується. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 по справі №752/6766/13-ц. Згідно зі ст. 141 ЦПК України враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed