Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача У травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.02.2025 на вул. Михайла Грушевського у м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю керованого відповідачем транспортного засобу RENAULT KANGOO та автомобіля позивача AUDI Q3. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2025 у справі № 712/2004/25 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до судового експерта, який склав висновок від 02.04.2025 № 016/2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу становить 132 944,72 грн, а з урахуванням зносу пошкоджених складових частин - 71 098,20 грн. Відповідно до положень законодавства матеріальний збиток в розмірі 71 098,20 грн (вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкоджених складових частин) підлягає компенсації за рахунок страхової компанії, до якої в межах цього провадження позивач не бажає пред`являти будь-яких претензій. Різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлюваного ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням становить 132 944,72 грн - 71 098,20 грн = 61 846,52 грн, яку має сплатити винуватець ДТП - [PERSON] . Також позивач просить стягнути з відповідача 15 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на душевні страждання, негативні зміни в житті та життєвих стосунках, а також негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату судової експертизи в розмірі 6 500,00 грн. Відповідач [PERSON] , діючи череp свого представника - адвоката Черниченка Є.М., у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог повністю, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. На думку відповідача, позивач безпідставно вимагає стягнення з винуватця ДТП грошових коштів, оскільки відсутні докази проведення реального відновлювального ремонту, а також відомості щодо фактичного технічного стану та оригінальності деталей транспортного засобу на момент ДТП. Відповідач зазначив, що автомобіль позивача Audi Q3 був раніше імпортований із США після ДТП, мав пошкодження саме тих частин кузова, які згодом були пошкоджені у ДТП 09.02.2025. З цієї причини він вважає, що частина пошкоджень могла бути наслідком попередньої аварії, а не дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої є предметом спору. Крім того, відповідач наголосив, що експертиза № 016/2025 від 02.04.2025 була проведена без його участі, без належного огляду автомобіля у вихідному стані та з порушенням принципу змагальності. Експерт не встановив, які саме елементи були оригінальними, а які раніше відновлювалися, що, на думку відповідача, знижує достовірність висновку. Відповідач послався на постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц та від 26.06.2019 у справі № 712/7242/16-ц, у яких наголошено, що різниця між фактичною вартістю ремонту без зносу і страховим відшкодуванням може бути стягнена лише за умови фактичного проведення ремонту і документального підтвердження витрат. Відповідач також вказав, що відповідно до ст. 1194 ЦК України обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на винну особу лише за умови, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття доведених збитків, чого у цій справі не встановлено. Додатково він зазначив, що витрати на проведення автотоварознавчої експертизи підлягають відшкодуванню страховиком, а не відповідачем, згідно з п. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окремо відповідач заперечив проти вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн, зазначивши, що позивач не надав жодних належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань чи душевних переживань у зв`язку з ДТП. У підсумку відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів фактичного розміру шкоди, недоведеність обставин пошкодження транспортного засобу, а також сумнівність експертного висновку, який покладено в основу позовних вимог. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення, позиції сторін в судовому засіданні Позовна заява [PERSON] про відшкодування шкоди надійшла 19.05.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Судове засідання, призначене на 30.06.2025, відкладено за клопотанням представника відповідача Черниченка Є.М. з метою підготовки відзиву на позовну заяву. Представником відповідача Черниченком Є.М. 01.07.2025 подано відзив на позовну заяву. Судові засідання, призначені на 23.07.2025 та 14.08.2025, відкладені за клопотанням представника відповідача Черниченка Є.М. через неможливість участі в судових засіданнях. В судовому засіданні 01.10.2025 представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Черниченко Є.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві на позов. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2025 у справі № 712/2004/25 [PERSON] 09.02.2025 о 13 год 20 хв в м. Черкаси, керуючи автомобілем Renault Kangoo д.н.з. [NUMBER] по вул. Грушевського в м. Черкаси, під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Audi Q3 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався позаду, чим порушив п. 10.9 ПДР України. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Окрім цього, відповідач й під час розгляду цієї цивільної справи не заперечував факт вчинення ним порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, а отже ці обставини на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. У зв`язку із цим, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем [PERSON] адміністративного правопорушення, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль позивача [PERSON] . Як доказ розміру заявлених позивачем вимог надано висновок експерта за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 02.04.2025 № 016/2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу становить 132 944,72 грн, а з урахуванням зносу пошкоджених складових частин - 71 098,20 грн. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставленні експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Положеннями ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до п. 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи. У вказаному вище висновку експерта зазначено, що він підготовлений для подання до суду, а також міститься підпис експерта щодо попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта. З огляду на вказане, суд вважає, що висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Разом з тим, відповідно до положень ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підставами для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: факт наявності майнової шкоди; вина особи; неправомірність дій особи; безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між майновою шкодою та протиправними діями особи. Так, відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч. 15.1 ст. 15 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за першим типом застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТ СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. З долучених до матеріалів справи доказів судом встановлено, що належний на праві власності позивачу [PERSON] транспортний засіб - Audi Q3 д.н.з. [NUMBER] був пошкоджений під час ДТП, що мала місце 09.02.2025 з вини відповідача [PERSON] . Факт вини відповідача встановлено судом та не заперечується відповідачем. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримав права на відшкодування за рахунок страховика витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, відповідно до наданого позивачем висновку експерта така сума становить 71 098,20 грн. Водночас, відповідно до висновку експерта від 02.04.2025 № 016/2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу становить 132 944,72 грн. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права до винуватця ДТП з вимогою відшкодувати йому різницю між витратами, які він має фактично понести на відновлювальний ремонт автомобіля та сумою страхового відшкодування, на яке він має право. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. У даному випадку підставою для виникнення обов`язку відповідача відшкодувати позивачу частину шкоди є не відсутність виплати страховиком, а недостатність страхового відшкодування, обумовлена законодавчими обмеженнями відповідальності страховика. Так, згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто страховик за законом компенсує лише частину шкоди - з урахуванням фізичного зносу складових частин автомобіля, у той час як повний фактичний розмір збитків включає вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу без урахування такого зносу. Саме ця різниця між повною вартістю відновлювального ремонту (132 944,72 грн) і страховим відшкодуванням (71 098,20 грн) свідчить про об`єктивну недостатність страхового покриття, що зумовлена положеннями спеціального закону. Отже, доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього спричиненої шкоди є безпідставними, оскільки обов`язок відшкодувати шкоду в частині, не покритій страховиком, виникає саме через наявність законодавчого обмеження страхового відшкодування, а не через недостатність страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надаючи оцінку запереченням відповідача проти задоволення позову, суд зазначає наступне. Указуючи на недостовірність висновку експерта, відповідач посилався на те, що автомобіль позивача був раніше пошкоджений під час ДТП у США та відновлювався в Україні, у зв`язку з чим відсутні докази оригінальності окремих деталей і повноти відновлення. Суд відхиляє ці доводи як непідтверджені належними та допустимими доказами: матеріали справи не містять жодних технічних документів про склад і обсяг попередніх ушкоджень, актів відновлювальних робіт чи альтернативного експертного висновку, які б спростовували висновки поданого експертного дослідження. Натомість наведені твердження мають характер припущень, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України є неприпустимим. Навіть за умови існування попередніх ремонтів, це саме по собі не нівелює відповідальності за нові ушкодження, завдані ДТП 09.02.2025. Обов`язок довести, які саме пошкодження не пов`язані з цією подією, покладається на сторону, що на це посилається. Також суд зазначає, що відсутність іншої сторони під час огляду транспортного засобу не робить доказ автоматично недопустимим і ця обставина сама по собі не свідчить про недостовірність відомостей, зафіксованих під час огляду. Водночас відповідач не скористався наданими процесуальними засобами для перевірки/спростування висновку: не ініціював призначення судової (додаткової/повторної) експертизи, не подав альтернативного експертного дослідження, не заявив мотивованих клопотань про виклик експерта для надання пояснень щодо методики та вихідних даних (ст. 103-107, 113 ЦПК України). За таких умов підстав визнати висновок недопустимим або таким, що не може братися судом до уваги, немає. Суд також критично оцінює довід відповідача про безпідставність вимоги щодо стягнення спричиненої шкоди з огляду на відсутність доказів проведення фактичного ремонту, оскільки правовий підхід Верховного Суду полягає у тому, що розмір збитків визначається за реальною вартістю втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі, і підлягає відшкодуванню, коли власник фактично поніс відповідні витрати або має їх понести (див. висновки у постановах від 26.06.2019 у справі № 712/7242/16-ц, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19). Отже, оскільки судом було встановлено, що внаслідок винних дій [PERSON] був пошкоджений належний позивачу транспортний засіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 61 846,52 грн. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] спричиненої останьому моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн, суд приходить до такого. Моральна шкода у справах про пошкодження майна внаслідок ДТП полягає, зокрема, у душевних стражданнях, пов`язаних із пошкодженням речі та необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Зобов`язання щодо її відшкодування виникає за наявності сукупності умов: протиправної поведінки (встановлена постановою суду про притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП), шкоди немайнового характеру, причинного зв`язку та вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування визначається судом із дотриманням вимог розумності та справедливості з урахуванням характеру правопорушення, глибини і тривалості страждань та інших істотних обставин (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з підходом, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 752/20375/15, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків. Оцінюючи доведеність і розмір заявленої компенсації, суд бере до уваги, що наслідком протиправної поведінки відповідача стало тимчасове обмеження користування транспортним засобом, необхідність витрат часу на огляд, оцінку пошкоджень, звернення до страховика і до суду, що об`єктивно викликає емоційні переживання та побутові незручності. Вина відповідача встановлена рішенням суду, після постановлення якого він добровільного відшкодування не здійснив. У той же час позивач не подав медичних довідок чи інших документів про істотне або тривале погіршення психоемоційного стану, не доведено також порушень соціальних зв`язків. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача. Водночас розмір 15 000,00 грн не підтверджений доказами, що свідчили б про значну інтенсивність або тривалі негативні наслідки для психоемоційного стану позивача. За сукупністю встановлених обставин, беручи до уваги компенсаторний (а не каральний) характер відшкодування моральної шкоди та

Outcome: approved