Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

05 серпня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сакенов Ю.К. звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства комбінат комунальних підприємств Старокостянтинівської міської ради (далі - КП ККП Старокостянтинівської міської ради) і просить стягнути із відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що 10.01.2024 року заступник начальника КП ККП Старокостянтинівської міської ради Булич В. провів нараду з працівниками підприємства і майстру [PERSON] дав завдання спиляти в парковій зоні села Решнівка Старокостянтинівської територіальної громади, три дерева породи ясен, очистити їх від гілля, розкряжувати на сортименти та завантажити на автомобіль. Після наради майстер [PERSON] довела завдання до бригадира [PERSON] та робітників з благоустрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Провела з працівниками цільовий інструктаж з питань охорони праці щодо безпечного звалювання дерев, видала наряд - допуск до виконання робіт підвищеної небезпеки, з яким під розписку ознайомила всіх членів бригади. Відповідальним виконавцем робіт призначено бригадира [PERSON] , який під розписку прийняв наряд-допуск. Після чого вказала працівникам перевірити та підготувати інструмент та засоби індивідуального захисту й їхати в с. Решнівку. Близько 09 год. 30 хв. бригада на службовому автомобілі виїхала з підприємства в с. Решнівка для виконання отриманого завдання. Прибувши на місце виконання робіт працівники вділи засоби індивідуального захисту (каски, сигнальні жилети, рукавиці) та приступили до виконання робіт. Звалювання дерев, очищення їх від гілля, розкряжування стовбурів на сортименти бензомоторною пилкою проводив [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зачищали паркову зону від гілля. Під час зазначених робіт працівник КП ККП Старокостянтинівської міської ради [PERSON] отримав травму голови (впала гілка), внаслідок чого [INFO] він помер в реанімаційному відділенні КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня». Причиною смерті стала внутрішньочерепна травма. За результатом розслідування комісією 13.02.2024 року було складено акт, згідно якого нещасний випадок з робітником КП ККП Старокостянтинівської міської ради [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом. Крім того, у акті від 13.02.2024 року вказано, що особами, які допустили порушення вимог законодавства охорони та гігієни праці є: [PERSON] , оскільки не дбав про особисту безпеку і здоров`я, не використав засоби індивідуального захисту (захисну каску), тобто не виконав вимог з охорони праці; [PERSON] , який не оцінив небезпеку щодо можливого падіння зламаних гілок і верхівок із звалювального та стоячих поряд дерев, не впевнившись у відсутності зламів та завислих гілок, приступив до очищення від гілок іншого дерева, а потім до його розкряжування; [PERSON] , який недостатньо здійснював контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту, за виконанням робіт по звалювання дерев. Представник вказує, що такі висновки комісії, щодо порушення [PERSON] вимог законодавства з охорони праці, суперечить матеріалам розслідування та показам свідків. Тобто по самому факту травми голови [PERSON] комісією безпідставно зроблено висновок, що останній працював без каски. Представник позивача зазначив, що внаслідок виробничої травми, яку отримав [PERSON] 10.01.2024 року, що призвела до його смерті, позивач [PERSON] втратила єдиного сина, який проживав спільно із нею, допомагав їй по веденню домашнього господарств, підтримував матеріально. Зазначені обставини та втрата єдиного сина, призвела до значних моральних страждань [PERSON] . З урахуванням наведеного вище, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй смертю сина моральної шкоди у грошовому еквіваленті 1 000 000 грн. Тому, в даному випадку, наявні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу завданої моральної шкоди з підстав ст. 1167 ЦК України. В судовому засідання представник позивача заяву підтримує та просить задоволити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просить задовільнити у повному обсязі, Зазначає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти їй в організації свого життя після тяжкої втрати сина. В судовому засіданні представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнає, оскільки відсутнє правопорушення зі сторони роботодавця КП ККП Старокостянтинівської міської ради, а сама смерть [PERSON] є наслідком недотримання, останнім вимог техніки безпеки. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що з 2022 року є робітником з благоустрою КП ККП Старокостянтинівської міської ради. Так, у січні 2024 року у складі бригадира [PERSON] , робочих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проведено інструктаж з охорони праці [PERSON] , перед від`їздом по наряду для обрізки дерев в парк села Решнівка Старокостянтинівської ОТГ. Всім робочим видався спеціальний одяг та каски. Працюючи на місці події з обрізки дерев, всі робочі були на безпечній відстані, в тому числі і [PERSON] . Однак робота зупинилася, оскільки робітникові [PERSON] стало погона у зв`язку із тим, що останній впав і у нього болить голова. Внаслідок чого останнього відвезли до медичного закладу в с. Самчики Старокостянтинівської ОТГ. Самого падіння [PERSON] , він не бачив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що працює бригадиром з благоустрою КП ККП Старокостянтинівської міської ради. 10.01.2024 року по наряду бригада, а саме у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виїхала до с. Решнівка Старокостянтинівської ОТГ, на обрізку дерев. Робочі оділи каски та жилети, особисто провів інструктаж по техніці безпеки. Робочий [PERSON] валив дерева, а інші робочі носили гілки, а сам контролював процес роботи. В той ж час, [PERSON] повідомив, що послизнувся та впав і болить голова, на пропозицію надання першої медичної допомоги, відмовився. Однак повідомив майстра [PERSON] про поганий стан здоров`я [PERSON] . У цей час повз них проїжджав староста села, який відвіз [PERSON] до медичного закладу с. Самчики Старокостянтинівської ОТГ. [PERSON] зазначив, що травми [PERSON] не бачив, оскільки він сидів на землі, каска лежала збоку, а шапку з голови він не знімав. [PERSON] не казав, що на нього впала гілка з дерева під час у робочого процесу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є майстром з благоустрою КП ККП Старокостянтинівської міської ради. 10.01.2024 року її бригада, а саме: бригадир [PERSON] , робочі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виїхали по наряду-допуску у с. Решнівка Старокостянтинівської ОТГ на різку дерев. Згодом їй зателефонував [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] впав. Вона виїхала на місце події разом із замом начальника [PERSON] , приїхавши, [PERSON] вже перебував у медичному закладі в с. Самчики Старокостянтинівської ОТГ, куди вони відправились. Так, побачивши [PERSON] , який сидів на вулиці і повідомив, що почуває себе погано. Нею було повідомлено батька [PERSON] , що останній впав та почуває себе погано. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що є робочим КП ККП Старокостянтинівської міської ради. 10.01.2024 року розписався за техніку безпеки у відповідному журналі разом із бригадою у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та поїхали у с. Решнівка Старокостянтинівської ОТГ на різку дерев. Одівши каски розпочали роботу з різки дерев та відтягували гіляки, в той ж час [PERSON] впав, але самого падіння він не бачив. Староста села повіз [PERSON] у медичний заклад в с. Самчики Старокостянтинівської ОТГ, а він поїхав разом з ними. Оглянувши [PERSON] у медичному закладі, його відвезли до закладу охорони здоров`я у місто Старокостянтинів. Зазначив, що під час виконання роботи [PERSON] перебував у захисній касці. Позивачем було додатково повідомлено у судовому засіданні, що тяжкі тілесні ушкодження, які були у її сина та підтверджені лікарським свідоцтвом про смерть, не могли виникнути від падіння, а тому недовіряє свідкам. Заслухавши учасників справи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] помер в м. Старокостянтинів Хмельницької області [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Старокостянтинівським відділом ДРАЦС у Хмельницькому районні Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00043908302, сформованого 05.03.2024 року, позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . На день смерті [PERSON] проживав без реєстрації з 31.12.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання, складеним старостою Григорівського старостинського округу Гаєвським І. 25.03.2024 року за № 21-10/24, довідкою виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 19.04.2024 року за № 63/02-20-1022/2024. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видано 04.04.2005 року Ружичанською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 4, [PERSON] народився [INFO] і його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видано 19.12.2015 року відділом ДРАЦС по Хмельницькому районі Хмельницької міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, 07.08.2006 року проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Отже позивач [PERSON] має право звертатися до суду за захистом цивільних прав та інтересів, у зв`язку із смертю сина [PERSON] під час виконання роботи КП ККП Старокостянтинівської міської ради. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий КП ККП Старокостянтинівської міської ради з 11.07.2023 року робітником бригади благоустроюю (наказ №118/2023-к/тр від 10.07.2023 року). Так, [PERSON] наявні були посвідчення про право виконання робіт з підвищеною небезпекою від 20.09.2022 року та посвідчення про навчання з питань охорони праці по готуванню лісопильного (пилорама) та деревообробного обладнання від 27.10.2023 року. Як вбачається із наряду-допуску на виконання робіт підвищеної небезпеки № 0101 від 10.01.2024 року, бригада у складі бригадира [PERSON] та робочих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відправлено на роботи на висоті, роботи з бензопилою, електричним інструментом, відповідальний керівник роботи - майстер [PERSON] . Бригада пройшла інструктаж, що підтверджується особистими підписами кожного робочого. Так, з показів свідків 10.01.2024 року під час виконання робі у с. Решнівка Старокостянтинівської ОТГ Хмельницького району Хмельницької області, робочий [PERSON] , перебуваючи у засобах індивідуального захисту, тобто у казці, впав та почав почувати себе погано, скаржився на головну біль, у зв`язку із чим останнього було направлено до закладу охорони здоров`я. У довідці про причини смерті від 18.01.2024 року, зазначено основну причину смерті [INFO] [PERSON] - внутрішньочерепна травма. Смерть настала у стаціонарі КНП «Старокостянтинівська БЛ», що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 84 від 18.01.2024 року. Наказом Держпраці Центрально-західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці утворено комісію по спеціальному розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, на підставі повідомлення про нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків, що стався [INFO] (смерть настала [INFO] ) з працівником КП ККП Старокостянтинівської міської ради [PERSON] . Відповідно до акту форми Н-1/П від 13.02.2024 року за результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2024 року близько 12 год. 59 хв. в КП ККП Старокостянтинівської міської ради, комісією визнано даний нещасний випадок пов`язаним з виробництвом, а саме встановлено, що 10.01.2024 року близько 12 год. 00 хв. [PERSON] йшов по пагорбі біля спиляного дерева діаметром 53 см й на нього упала зламана гілка. Так, згідно вказаного акту, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування: [PERSON] робітник благоустрою КП ККП Старокостянтинівської міської ради, який під час виконання робіт по стягуванню гілок в парковій зоні не дбав про особисту безпеку і здоров`я, не використав засоби індивідуального захисту (захисну каску), не виконав вимог Інструкції з охорони праці № 24 під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків, затверджену наказом КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 05.01.2022 року № 6-1, посадової інструкції робітника з благоустрою, затверджену начальником КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 05.05.2022 року, що є порушенням статті 14 Закону України «Про охорону праці», п.2.6 Інструкції з охорони праці № 24 під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків, затверджену наказом КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 05.01.2020 року № 6-1, п.2.8, п.2.12, п.2.16, п.2.18, п.2.19 посадової інструкції робітника з благоустрою, затверджену начальником КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 05.05.2022 року; [PERSON] робітник з благоустрою КП ККП Старокостянтинівської міської ради, який після звалювання дерев породи ясен діаметром 53 см, яке мало великі розгалужені крони, верхівка якого знаходиться між стоячими деревами, не оцінив небезпеку щодо можливого падіння зламаних гілок і верхівок із звалювального та стоячих поряд дерев, не впевнившись у відсутності зламів та завислих гілок, приступив до очищення гілок іншого спиляного дерева діаметром 40 см, а потім до його розкряжування, що є порушенням п.3.12 ч.9 Інструкції з охорони праці № 25 при роботі з бензопилою, затверджену наказом КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 05.01.2022 року № 6-1; [PERSON] бригадир КП ККП Старокостянтинівської міської ради, який недостатньо здійснював контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту, за виконанням робіт по звалюванню дерев, що є порушення п.2.11, п.2.14 посадової інструкції бригадира на дільницях основного виробництва, затверджену начальником КП ККП Старокостянтинівської міської ради від 01.01.2023 року, п.2.7, п.4.7 Правил охорони праці під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків у населених пунктах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 30.11.1995 року № 51. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливим. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 Цивільного Кодексу України. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Настання смерті сина позивача пов`язана із виконанням трудових обов`язків, а саме під час звалювання дерев, очищення їх від гілля, розкряжування стовбурів на сортименти, [PERSON] отримав травму голови від зламаної гілки, яка упала на останнього. Так, факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку зі смертю її сина на підприємстві відповідача підтверджується матеріалами справи. Позивач, втративши свого єдиного сина, рідну людину, опору в житті, що має безповоротну дію, зазнала душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті позивача, яка втратили моральну та матеріальну підтримку близької людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю сина, на переконання суду, не потрібно доводити за допомогою спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий [PERSON] , тим самим порушив ч. 2 ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною смерті останнього, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачу внаслідок смерті близької людини - сина позивача, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам. Частиною 3 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень від 31.03.1995 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. За ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж заявлених позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивачів, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратила близьку людину, залишилася без моральної та матеріальної підтримки, особи на утриманні якої вона перебували, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою сина та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням позивача, оскільки сам факт настання смерті [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його матері [PERSON] , враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Окрім того, суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 1 000 000 грн, а задоволено на суму 150 000 грн, тобто на 15% (150 000 х 100 : 1 000 000). А тому з відповідача на користь держави слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 1 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial