Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до Жидачівського\~районного суду\~Львівської області\~із позовом,\~в якому\~просить:\~встановити факт\~їїпостійного проживання разом із [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, площею 2,0324га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №042896 від 26.03.2001 року. Позовні вимоги\~мотивує тим, що [INFO] померла її родичка по материній лінії [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 2,0324 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042896 від 26.023.2001 року. Згідно довідки Бібрської міської ради №287 від 08.07.2025 року, [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за даною адресою проживала без реєстрації [PERSON] . Від імені [PERSON] у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради посвідчувався заповіт від 18.03.1996 року за № 11 в користь [PERSON] . Зазначає, що крім неї, спадкоємців за заповітом чи осіб які б претендували на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , не було, оскільки чоловік покійної [PERSON] помер швидше, а саме [INFO] . Дітей вони не мали. Оскільки вона постійно проживала із [PERSON] на час відкриття спадщини в [ADDRESS] , не заявляла про відмову від спадкового майна, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав. 21.07.2025 року вона звернулася до\~приватного нотаріуса\~Стрийського районного\~нотаріального округу\~з метою\~юридичного оформлення\~спадщини після\~смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючого документу на земельні ділянки, що знаходиться на території Баковецької сільської ради, що є спадковим майном. За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 14.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284\~ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається\~з копії\~паспорта громадянина\~України,\~виданого на\~ім`я [PERSON] ,\~ [INFO] \~(а.с.6-8),\~остання зареєстрована\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~з 18.05.2018 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 15.04.2013 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 2,0324 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042896 від 26.023.2001 року (а.с.15). За життя [PERSON] , 18.03.1996 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Баковецької сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №11, згідно якого остання заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки Бібрської міської ради №287 від 08.07.2025 року, [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за даною адресою проживала без реєстрації [PERSON] . Від імені [PERSON] у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради посвідчувався заповіт від 18.03.1996 року за № 11 в користь [PERSON] (а.с.12). Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Допитана як свідок [PERSON] в\~судовому засіданні\~дала покази про те, що [PERSON] була її родичкою, яка потребувала догляду, оскільки в неї не було близьких родичів. Вона здійснювала догляд за [PERSON] близько 7-8 років, займалася її похованням. Чоловік [PERSON] помер швидше за свою дружину, дітей вони не мали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази про те, що [PERSON] здійснювала догляд за своєю тіткою [PERSON] . Вона інколи допомагала позивачці у здійсненні догляду за тіткою. [PERSON] мала тільки чоловіка, який помер раніше за неї. [PERSON] жила разом із тіткою близько 5-6 років до дня її смерті. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] була тільки позивачка, та інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] не було, оскільки чоловік [PERSON] [PERSON] помер раніше за свою дружину, а саме [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] , спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81935219 від 21.07.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ,\~померлої [INFO] (а.с.14). З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №45/02-31 від 21.07.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.17). Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4\~ЦПК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У п.п. 2,23\~Постанови Пленуму\~ВСУ\~«Про\~судову\~практику\~у\~справах\~спадкування» №7\~від\~30.05.2008\~року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином,\~суд приходить\~до переконання,\~що здобутими\~під час\~судового розгляду\~письмовими доказами\~та показами\~свідків,\~достатньо стверджується\~той факт,\~що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Позивачка стверджує,\~що оригіналДержавного акту на право приватної власності на землю Серія I-ЛВ №042896 від 26.03.2001 року втрачено. Доказом того, що покійній [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1710/15-25 від 21.07.2025, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради, на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 №226 на гр. [PERSON] зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії Серія I-ЛВ №042896 від 26.03.2001. Площа земельної ділянки 2,0324 га. Реєстраційний номер 396 (а.с.15). Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баковецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved