Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив ухвалити рішення, яким: визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по телефону в вільний для дітей від навчання час; надати [PERSON] право за попередньою домовленістю з матір?ю [PERSON] на побачення із сином [PERSON] , [INFO] та дочкою [PERSON] , [INFO] у вільний для них від навчання час, з урахуванням стану здоров?я дітей, їх бажання, розкладу дня та інших обставин, що мають істотне значення; надати можливість йому за бажанням дітей на спільне проведення вільного від навчання дітей та роботи позивача часу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що він із відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.09.2023 року. Від указаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю по [ADDRESS] . Крім того, за заявою колишньої дружини [PERSON] із позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання цих дітей згідно судового наказу Личаківського районного суду м. Львова від 12.04.2023 року, які він сплачує добросовісно та заборгованості не має. Однак, позивач, як батько, дітей бажає брати участь у їх вихованні та спілкуванні з дітьми, однак у цьому відповідачка чинить йому перешкоди. Так, позивач [PERSON] працює водієм автобуса та в перерві між рейсами бажає бачитися із дітьми, проводити з ними вільний час, відвідувати місця відпочинку тощо, в чому відповідачка забороняє позивачу, а тому позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Ухвалою судді від 09.09.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.01.2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, оскільки її колишній чоловік негативно впливає на дітей, чинить на них психологічний тиск, неодноразово забирав сина [PERSON] без її повідомлення до себе додому всупереч волі дитини, а також неодноразово застосовував домашнє насильство щодо неї та її матері, а також такі факти неправомірних дій позивача мали місце в присутності дітей, що негативно на них впливає, а тому просить відмовити в позові повністю. Разом із тим, у поданому відзиві на позовну заяву від 24.04.2025 представник відповідачки [PERSON] адвокат Малиняк В.А. проти позовних вимог частково заперечує та просить лише визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей шляхом надання можливості у спілкуванні з дітьми по телефону в вільний для них від навчання час. В обгрунтування поданого відзиву представник відповідачки покликався на те, що позивач є особою, схильною до домашнього насильства, та систематично вчиняє домашнє насильство щодо близьких йому осіб, в тому числі в присутності малолітніх дітей, що підтверджується постановами Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2020 року в справі №463/11840/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, від 09.03.2021 року в справі №463/818/21, від 09.02.2022 року в справі №463/660/22, а також постановою Буського районного суду Львівської області від 05.12.2024 року в справі №943/2742/24. Крім того, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.10.2022 року в справі №463/7574/22 до позивача застосовувався обмежувальний припис та заборонено наближатись до місця проживання відповідача з дітьми. Окрім цього, рішенням Виконавчого комітету Красненської селищної ради від 14.11.2024 року затверджено висновок щодо розв`язання цього спору про визначення способу участі батька у вихованні дітей, де Служба у справах дітей, виходячи з інтересів дітей, враховуючи думку дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по телефону в вільний для дітей від навчання час. На засіданні комісії було враховано думку дітей, які зазначили, що бачитись з батьком не мають бажання, тільки спілкуватись телефоном. Крім того, представник відповідачки покликався на те, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Враховуючи вищевикладене, поведінку позивача, його схильність до систематичного домашнього насильства в присутності малолітніх дітей, що може негативно вплинути на психічне здоров`я дітей, небажання дітей бачитись із батьком, і беручи до уваги висновок щодо розв`язання спору між сторонами по цій справі, просить позов задовольнити виключно в цій частині, яку запропонував орган опіки та піклування. Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, направивши клопотання від 17.12.2024, у якому просили розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування, врахувавши їх висновок щодо розв`язання спору про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми від 14.11.2024 за №990. Заслухавши доводи відповідачки, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2001 року, який розірвано згідно рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14.03.2023 року в справі №463/7684/22. Від указаного шлюбу в них народилось п`ять дітей, двоє із яких на даний час є неповнолітніми: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , з приводу виховання яких між сторонами виник даний спір. Крім того, як убачається із судового наказу Буського районного суду Львівської області від 12.04.2023 року в справі №463/2746/23, що із позивача по цій справі [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягуються на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із дня подання заяви про видачу судового наказу 11.04.2023, та до досягнення дітьми повноліття. Також судом встановлено, що вказані діти проживають разом із своєю матір`ю [PERSON] (відповідачка) по [ADDRESS] , у той час, коли позивач [PERSON] проживає окремо від них по [ADDRESS] , що визнається сторонами та ніким із учасників справи не оспорюється, що в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила про те, що вона є дочкою сторін по справі, які проживають окремо, а свідок залишилась проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] в с. Задвір`я. Також свідок зазначила, що вона не зацікавлена у спілкуванні зі своїм батьком [PERSON] , оскільки він часто з нею поводив себе агресивно, кричав на неї, коли вона була незгідна, підвищував щодо неї тон розмови, намагався її змусити до певної поведінки. Разом із тим, свідок повідомила, що вона востаннє бачилась із татом два тижні тому у м. Львові, коли їй тато допомагав у оформленні банківської картки Приватбанку. Також свідок повідомила, що її молодший брат [PERSON] зацікавлений у спілкуванні з батьком, із яким він періодично зустрічається, тато забирав його зі школи, він був у нього в квартирі у Львові. Відтак, свідок виснувала, що вона не хоче бачитися з татом, а брат [PERSON] , на відміну від неї, хоче бачитися з татом. Крім того, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив про те, що він є сином сторін по справі, які проживають окремо, а свідок залишився проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] в с. Задвір`я. Також свідок зазначив, що коли батьки проживали разом, то виникали постійні сварки з ініціативи тата, який часто зловживав алкоголем та застосовував щодо мами фізичне та психологічне насильство. Натомість, як зауважив свідок, що в дітей нормальне ставлення до батька, вони комунікують із ним дистанційно (чати, телефон). Крім того, свідок зазначив, що хіба його брат [PERSON] хоче бачитися із татом, а сестра [PERSON] лише по випадку. Крім того, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив про те, що він є сином сторін по справі, які проживають окремо, а свідок залишився проживати разом зі своїм батьком [PERSON] у м. Львові та має нормальні відносини із матір`ю [PERSON] , з якою свідок спілкується особисто та телефоном. Також свідок зазначив, що батько хоче бачитися із братом і сестрою та виховувати їх, але існують якісь заборони. Крім того, свідок зазначив, що коли батьки проживали разом, то виникали конфлікти між ними, приїжджала поліція, а також те, що тато часто зловживав алкоголем та конфліктував, але зараз тато періодчино зловживає алкоголем, приблизно один раз на місяць. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнствоі батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається із одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (ч. 1 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт із дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, третьої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України). Так, згідно висновку Органу опіки та піклування Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, затвердженого рішенням №990 від 14.11.2024, висловлено про доцільність визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по телефону в вільний для дітей від навчання час. На засіданні комісії було враховано думку дітей, які зазначили, що бачитись із батьком не мають бажання, тільки спілкуватись телефоном. Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. 2 ст. 159 СК України). Крім того, згідно статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року). Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування із нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дітей, спілкування із ними, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, зважаючи на висновок органу опіки та піклування щодо визначення батьку [PERSON] способу його участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по телефону в вільний для дітей від навчання час, а також визнання стороною відповідача позовних вимог у цій частині, суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає наявними підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. Крім того, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовної вимоги щодо надання позивачу [PERSON] права за попередньою домовленістю з матір?ю [PERSON] на побачення із сином [PERSON] , [INFO] у вільний для нього від навчання час, з урахуванням стану здоров?я дитини, її бажання, розкладу дня та інших обставин, що мають істотне значення, оскільки батько та мати мають рівні права та обов`язки, виходячи з принципу рівності батьків у реалізації їх права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, а також бажання сина [PERSON] на побачення та безпосереднє спілкування зі своїм батьком, що підтверджено показаннями допитаних свідків у справі та ніким із учасників справи не заперечувалося, виходячи із найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Натомість, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині надання позивачу права на такі ж побачення із дочкою [PERSON] , [INFO] , виходячи із її небажання на такі спілкування із батьком, оскільки знову ж таки найкращі інтереси дитини за своєю природою та важливістю переважають над інтересами батьків. Крім того,\~на думку\~суду,\~не підлягає\~до задоволення\~також заявлена\~позивачем вимога\~про надання\~позивачу можливості\~за бажанням\~дітей на\~спільне проведення\~вільного від\~навчання дітей\~та роботи\~позивача часу,\~оскільки задоволення такої вимоги позивач ставить від бажання самих дітей на такі побачення між ними, тобто за відсутності спору в цій частині. Натомість, виходячи із принципу правової визначеності, як базової складової принципу верховенства права, рішення суду не може бути під умовою (бажання дітей), а має бути конкретним, безумовним та передбачуваним, що також узгоджується із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18.12.2009 року, де зазначено, що резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог. «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». За таких обставин, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, зокрема, в частині надання можливості позивачу на спілкування з дітьми по телефону в вільний для них від навчання час, а також надання батьку права за попередньою домовленістю із матір?ю на побачення із сином [PERSON] у вільний для нього від навчання час, з урахуванням стану здоров?я дитини, його бажання, розкладу дня та інших обставин, що мають істотне значення. Натомість, суд вважає, що у задоволенні решти вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial