Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 4964806975 у розмірі 28\~504,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] укладено кредитний договір № 4964806975. Однак до цього 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») укладено договір про відступлення права вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ\~«ФК\~«ЦФР» передало, а АТ «Таскомбанк» набуло права вимоги до позичальників за кредитними договорами. У подальшому 15.05.2024 між АТ\~«Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення права вимоги № НІ/11/19-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 28\~504,95\~грн, з яких: 16\~645,63 грн заборгованість за тілом кредиту; 2784,38 грн заборгованість за процентами; 9074,94 грн заборгованість за комісією. Усупереч умовам договору позики, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань, та після відступлення позивачу права вимоги не здійснила жодних платежів для погашення боргу. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21\~серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 08 жовтня 2025 року 10-30 год. Представник позивача Кудіна А. В. у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, при цьому належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачці з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов, жодних заяв/клопотань відповідачка не подавала до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ\~«Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно з умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них, сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а. с. 11, 12). Відповідно до п. 9.1, 9.2 договору про відступлення права вимоги договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін. Цей договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Якщо інше прямо не передбачене цим договором або чинним законодавством України, зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яке оформлюється додатковою угодою до цього договору (п. 9.5 договору про відступлення права вимоги). 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №\~НІ/11/19-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати АТ\~«Таскомбанк» суму фінансування, а АТ\~«Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а. с. 13-15). Згідно з копією платіжної інструкції від 15.05.2024 № 21312 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило АТ «Таскомбанк» 6\~388\~554,98 грн, як плату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.\~с.\~17). 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, згідно з умовами якого АТ «Таскомбанк» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр прав вимоги кількістю 7234 осіб (а. с. 16). 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" підписано реєстр прав вимоги, що є додатком № 1 до договору факторингу від 15.05.2024 №\~НІ/11/19-Ф. У витязі з реєстру прав вимоги зазначено про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ" стосовно відповідачки за кредитним договором №\~4964806975 у розмірі 28\~504,95 грн, з яких: 16\~645,63 грн заборгованість за тілом кредиту; 2784,38 грн заборгованість за процентами; 9074,94 грн заборгованість за комісією (а. с. 18). Також установлено, що 09.07.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4964806975, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 17\~853,41 грн строком на 36 місяців, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, установлених договором (а. с. 5). У п. 1.3 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 4964806975, який є невід`ємною частиною договору. У наданому позивачем паспорті споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №\~4964806975 міститься інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для позичальника. Так, позичальник за користування кредитом сплачує щомісячні проценти в розмірі 2,99\~%, річні загальні проценти 11,99 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 38\~452,47 грн (а. с. 5 зворот). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та у зв`язку з цим відсутність підстав для задоволення позову. За приписами\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц). Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231», передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 09 липня 2020 року, натомість договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги до АТ «Таскомбанк», укладений 07 жовтня 2016\~року. Тобто на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , і в первісного кредитора не виникло права вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року. Крім того, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021\~року у справі № 5026/886/2012). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за перехід до АТ «Таскомбанк» права грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Ураховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] за кредитним договором №\~4964806975 від 09 липня 2020 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк», та в подальшому від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed