Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 у розмірі 138 098.21 грн. Позов мотивований тим, що 06.11.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000214128, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 06.11.2024. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника. Банк виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за кредитним договором складає 135 310, 31 грн та складається з: 67 772, 03 грн сума боргу по тілу кредиту; 104, 46 грн суми боргу по відсоткам; 67 433, 82 грн борг по комісії. Також позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції - 2 397,98 грн., 3% річних - 389,92 грн. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник ТОВ «Цикл Фінанс» у судове засідання не з`явилася, надавши клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання був належним чином повідомлений, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 06.11.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 220032000214128 (а.с. 10). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 74 400, 00 грн зі строком кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 06.11.2024; цільове призначення: споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 06.11.2019 по 05.03.2021 - 5% від суми кредиту, з 06.03.2021 по 05.06.2022 4% від суми кредиту, з 06.06.2022 по 05.09.2023 3% від суми кредиту, з 06.09.2023 по 06.11.2024 1,95 % від суми кредиту; процентна ставка фіксована у розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Відповідно до п. 1.4 кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Відповідно до п.4 договору визначено графік платежів/розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором. Відповідно до довідки від 13.12.2024 на рахунках ТОВ "Цикл Фінанс" обліковується заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 220032000214128 від 06.11.2019, яка станом на 13.12.2024 становить 135 310, 31 грн та складається з суми основного боргу за тілом кредиту - 67 772,03 грн, суми боргу за відсотками - 104,46 грн, суми боргу за комісією - 67 433,82 грн (а.с. 7). Відповідно до п. 3.1 договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Пунктом 3.7 договору передбачено, що відповідач при підписанні договору підтвердив, що він ознайомлений з умовами кредитування, з паспортом продукту, з інформацією про розмір винагороди, яку банк отримує від страхової компанії, як агент, за пропонування послуг страхування, з умовами УДБО та погоджується, що договір з боку банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитку печатки банку та підпису уповноваженої особи банку. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро», як клієнтом, та ТОВ «Цикл Фінанс», як фактором, укладено договір факторингу № 15/12/21 (а.с. 15-16). Згідно з п. 1.1 договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за оплату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором (портфель заборгованості). П. 1.2 договору передбачено, що внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до п. 6.2.2 права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку №3 до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності. Пунктом 6.6 договору факторингу передбачено, що фактор протягом 10 робочих днів з моменту переходу до фактора права вимоги зобов`язаний письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги за формою згідно Додатку №5 до цього Договору. Відповідно до п. 7.1 договору фактор здійснює фінансування клієнта у спосіб визначений ч. 1 ст. 1084 ЦК України шляхом купівлі у нього права грошової вимоги. В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор передає в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі , що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 9 500 001,00 грн без ПДВ за плату. Згідно з п. 7.2 договору фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього Договору, на вказаній у реквізитах до цього договору рахунок, в день підписання Договору та Акту приймання-передачі прав вимог (а.с.15-16). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» отримало від АТ «Банк Кредит Дніпро» право вимоги за договором № 22032000214128 від 06.11.2019 до [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту 67 772,03, заборгованість за відсотками: 104,46; прострочена заборгованість за комісією: 67 433, 82; загальна сума права вимоги: 135 310, 31 (а.с. 14). Також, право позивача для звернення з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджується актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 та платіжною інструкцією по оплаті договору факторингу від ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» на користь АТ «Банк кредит Дніпро» (а.с. 17, 21). Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] первинний кредитор взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 22032000214128 виконав у повному обсязі. Випискою за рахунком відповідача також підтверджено, що протягом дії договору [PERSON] користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість (а.с. 24-52) Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №220032000214128 від 06.11.2019 станом на 14.12.2021 загальна заборгованість складає 135 310, 31 грн, з яких: 67 772, 03 грн заборгованість за кредитом, 104,46 грн заборгованість за відсотками, 67 433,82 заборгованість за комісією (а.с. 53-54). Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що заборгованість за\~тілом кредиту перед позивачем за Кредитним договором №220032000214128 від 06.11.2019 - 67 772,03 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача в даному розмірі. Відповідачем до суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом відповідачем [PERSON] не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитним договораом у добровільному порядку. Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Кредитним договором № 220032000214128 від 06.11.2019, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми\~процентів за користування кредитними коштами саме в такому розмірі, як розрахований позивачем, а саме: у розмірі 104, 46 грн. Щодо вимог\~про стягнення\~простроченої заборгованості\~за комісією у розмірі 67 433, 82 грн за кредитним договором № 220032000214128 від 06.11.2019, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з таких підстав. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України). Верховний суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обовязків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови ВС у справі № 363/1834/17). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня2007року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію у розмірі 67 433, 82 грн надаються позивачу. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі 67 433, 82 грн за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 є нікчемною та не може бути задоволена. Щодо вимог про стягнення збитків від інфляції у розмірі 2 397, 98 грн та 3% річних, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019у справі №489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 2 397,98 грн та три відсотки річних від простроченої суми - у розмірі 389,92 грн за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Враховуючи, що відповідач грошове зобов`язання за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та 3 % річних за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Нарахування трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання здійснюється за формулою: Проценти = С (сума боргу) х 3 % (процентна ставка): 365 (кількість днів у році) х Д (кількість днів). За кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 сума боргу відповідача [PERSON] за тілом кредиту перед позивачем становить 67 772, 03 гривень, кількість днів прострочення за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 становить 70 календарних днів, відтак 3 % річних становитиме 389,92 гривень ((67 772, 03 * 3%) : 100 : 365 х 70 = 389,92). Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Цикл Фінанс» 3 % річних за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 у сумі 389,92, тобто в межах пред`явлених позивачем позовних вимог. За правилами ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Згідно з розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом, загальний розмір збитків від інфляції за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 становить 2 397,98 грн. Правильність нарахування позивачем інфляційних втрат судом перевірено. Відтак, позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» в частині стягнення з відповідача [PERSON] , інфляційних втрат за кредитним договором № 22032000214128 від 06.11.2019 у розмірі 2 397,98 грн та 3% річних у розмірі 389,92, грн. є такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 570, 00 грн. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що позивачем ТОВ «Цикл Фінанс» 16.05.2023 укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Дорошенко М.А (а.с. 22-23). Як вбачається з Акту №1 приймання-передачі наданих послуг та рахунку-фактури №599 від 13.12.2024 адвокатом Дорошенко М.А. надано ТОВ «Цикл Фінанс», зокрема, такий перелік послуг: зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи 3028, 00 грн; підготовка позовної заяви та додатків до неї: 4 542, 00 грн (а.с. 12). Відповідно до платіжної інструкції № 7245 від 13.12.2024 ТОВ «Цикл Фінанс» сплатило адвокату Дорошенко М.А. суму у розмірі 7 570 грн. за надання юридичних послуг ( а.с.11). Водночас зі змісту ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). З урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є типовою та нескладною, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку зі сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.13), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51,16%), а саме: - 1 239,29 грн.

Outcome: partial