Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності документів. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона народилась [INFO] в с.Курахівка Селидівського району Донецької області та у свідоцтві про народження № 40927-УП від 09.04.1946 року її прізвище, ім`я та по батькові було зазначено російською мовою « [PERSON] ». У 1961 році вона поступила до Семипалатинського фінансово-економічного технікуму Міністерства Фінансів Казахської РСР та після закінчення навчального закладу у 1964 році отримала спеціальність «Державний бюджет». 21.09.1964 року на її дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] » була видана трудова книжка. 02 лютого 1972 року вона зареєструвала шлюб та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (російською мовою). 14 серпня 1984 року шлюб було розірвано та 09 серпня 1985 року вона повторно зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] » (російською мовою). 22 лютого 2001 року вона змінила прізвище, ім`я та по батькові на « [PERSON] » і на підтвердження даного факту до заяви долучила свідоцтво про зміну прізвища, імені та по батькові. 13.05.2025 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області щодо призначення їй пенсії за віком. Разом з іншими документами, нею була надана трудова книжка від 21.09.1964 року та диплом № [NUMBER] «Семипалатинського фінансово-економічного технікуму Міністерства Фінансів Казахської РСР». Однак, 22.05.2025 року вона отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області № 047250025406 від 22.05.2025 року, яким їй було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки при розгляді документів встановлено, що в трудовій книжці від 21.09.02.1964 року на першій сторінці зазначено прізвище та ім`я " [PERSON] " (російською мовою), що не відповідає прізвищу « [PERSON] » (російською мовою), згідно довідки про укладання шлюбу № 134-ж від 29 жовтня 2023 року та, окрім цього, в наданій довідці міститься відбиток печатки на іноземній мові. Таким чином, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду та просить встановити факт належності їй трудової книжки від 21.09.1964 року та диплому [NUMBER] «Семипалатинського фінансово-економічного технікуму Міністерства Фінансів Казахської РСР» від 12.07.1964 року, реєстраційний № 58. В судове засідання заявниця не прибула, натомість, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, вимоги підтримує та на задоволенні заяви наполягає (а.с.41). Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, 21 липня 2025 року на адресу суду від нього надійшов відзив, згідно якого просить в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на наступні обставини. Так, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 стаття 293 ЦПК України). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Однак, враховуючи вищевикладене, заявником до заяви про встановлення факту не надано доказів, що трудова книжка від 21.09.1964 року та диплом [NUMBER] належать безпосередньо їй, тобто, заявниці по справі. Частиною 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Пунктом 3 частини 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Так, представник заінтересованої особи вважає, що із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне їй для перерахунку пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а, отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а, саме: права на пенсію. Таким чином, враховуючи наведене, вважає, що дана заява про встановлення факту повинна бути залишена без розгляду (а.с.33-37). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~ Судом встановлено, що заявниця народилась [INFO] в с.Курахівка Селидівського району Донецької області та у свідоцтві про народження № 40927-УП від 09.04.1946 року її прізвище, ім`я та по батькові було зазначено російською мовою « [PERSON] » (а.с.6). Як вбачається з поданих документів, як на підставу звернення до суду з даною заявою, починаючи з 1961 року по 2001 рік, як прізвище так і ім`я заявниці змінювалось з причини проведення відповідних реєстраційних дій (реєстрація шлюбів, а також зміна прізвища та імені), що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи. Тобто, судом, при вивчені матеріалів справи, було виявлено той факт, що написання прізвища заявниці мають суто орфографічний та технічний характер, які виникли в результаті неправильного перекладу, які є суттєвими, допущені описки є очевидними та перешкоджають заявниці в повному обсязі користуватись своїми майновими та немайновими правами, а тому, не викликає сумніву той факт, що трудова книжка від 21.09.1964 року та диплом [NUMBER] «Семипалатинського фінансово-економічного технікуму Міністерства Фінансів Казахської РСР» від 12.07.1964 року, реєстраційний № 58, в дійсності, належать [PERSON] . За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується думки представника зацікавленої особи в поданому відзиві, то вона судом до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження обґрунтованості та законності заявлених вимог, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви і встановлення факту, який для заявниці має істотне значення, а наявність помилок має суто орфографічний та технічний характер, які виникли в результаті невірного перекладу. У відповідності до ч.7\~ст.294 ЦПК України,\~при ухваленні судом рішення, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Законом не встановлено відшкодування судових витрат у справах окремого провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Враховуючи наведене, судові витрати покладаються на заявника.

Outcome: approved