Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 90187,30 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), і [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг (далі за текстом - кредитний договір) № б/н від 27 грудня 2019 року шляхом підписання Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспорту кредиту, відповідно до умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало, а відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії до 75000 грн. на платіжну карту відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців з пролонгацією. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29 квітня 2025 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту, простроченими відсотками, яка склала загальну суму 90187,30 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, оскільки останній ухилився від добровільного погашення заборгованості по вказаному кредитному договору, що є порушенням прав позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був двічі поспіль повідомленим належним чином. Так, відповідач про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 08 год. 15 хв. 16 червня 2025 року, на 08 год. 35 хв. 01 жовтня 2025 року був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому судових повісток. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідача у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 21 травня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданому ним до суду клопотанні, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», (а. с. 32-33, 34) та [PERSON] (а. с. 28-30), відповідачем у справі, на підставі підписаної сторонами Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг укладено кредитний договір № б/н від 27 грудня 2019 року (далі за текстом Договір), згідно умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленої кредитної лінії у сумі до 75000,00 грн. шляхом перерахування коштів на кредитну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців з пролонгацією (а. с. 16-23, 24-27). Підписанням Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідач підтвердив, що позивачем надано йому інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про ознайомлення з Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб (пукти 12.1 Договору). Сплата мінімального обов`язкового платежу здійснюється на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4. Договору). Розмір мінімального обов`язкового платежу становить 5% від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100,00 грн., щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4. Договору). Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту, відсотків за його використання на умовах, передбачених Договором, та у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди позивачу, що визначено пунктами 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 Умов і Правил надання банківських послуг (пункт 2.1.1.5.1. Договору). Судом встановлено, що вказаний Договір був укладений, кредит було надано позичальнику [PERSON] , відповідачу у справі, сторони Договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі [PERSON] , відповідача у справі, на укладення Договору шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Користування [PERSON] , відповідачем у справі, кредитними коштами підтверджується випискою б/н за період з 27 грудня 2019 року по 30 квітня 2025 року (а. с. 12-13). В порушення умов зазначеного Договору [PERSON] , відповідач у справі, взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого у нього перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 30 квітня 2025 року склала загальну суму 90187,30 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 72578,98 грн.; заборгованості за простроченими відсотками у сумі 17608,32 грн. (а. с. 7-10). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, акцептуючи пропозицію банку відповідач своїм підписом у Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердив, що між ним та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору про надання банківських послуг, рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем у справі, був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вказаним Договором, однак, [PERSON] , відповідач у справі, всупереч вимог чинного законодавства та Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені Договором строки. Зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30 квітня 2025 року склала загальну суму 90187,30 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 72578,98 грн.; заборгованості за простроченими відсотками у сумі 17608,32 грн. (а. с. 7-10). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не подано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами у справі вказаним Договором суду також не надано, чим відповідачем не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що [PERSON] , відповідач у справі, відзиву на позов та доказів на спростування позовних вимог до суду не подав, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі спати судового збору у сумі 2422,40 грн., сплачені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією № ZZ422В2АZX від 02 травня 2025 року (а. с. 1).

Outcome: approved