Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 24 512, 00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дванадцять) гривень та витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.04.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №3718850424 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач [PERSON] зобов`язання згідно умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем у розмірі 24 512, 00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дванадцять) гривень, з яких: - 4 000 (чотири тисяч) гривень заборгованість за тілом кредиту; - 20 512, 00 (двадцять тисяч п`ятсот дванадцять) гривень заборгованість за процентами. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Причини неявки відповідача суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від нього не надходили, заперечення проти позову відсутні. Справу слід розглядати у відсутності сторін за наявними у ній письмовими доказами. У відповідності до ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд вказаної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.04.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №3718850424, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 4000 гривень на платіжну картку, на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Укладення договору оформлено відповідачем у встановлений спосіб шляхом заповнення всіх полів анкети - заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису. Договір позики було укладено в електронній формі, який разом з паспортом споживчого кредиту підписано електронним підписом позичальника. Укладаючи договір про надання грошових коштів у позику №3718850424 від 18.04.2024\~ [PERSON] та ТОВ «Іннова Фінанс» вчинили дії визначені ст.ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, інших сум, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на умовах договору. Станом на день подачі позову до суду відповідача борг не повернув. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №3718850424 від 18.04.2024 року, станом на 29.07.2025 року [PERSON] перед ТОВ «Іннова Фінанс» має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24 512, 00 (двадцять чотири тисячі пятсот дванадцять) гривень, з яких:\~ 4 000 (чотири тисячі) гривень заборгованість за тілом кредиту; 20 512, 00 (двадцять тисяч п`ятсот дванадцять) гривень заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договори є обов`язковими для виконання сторонами. В силу ст. 1049 та ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених зазначеним вище кредитним договором, а також не спростовує факту наявності простроченої заборгованості та не надає альтернативного розрахунку суми заборгованості, презумпція правомірності якого не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. При цьому кредитний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Отже, враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості або його часткового погашення не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 29.07.2025 р. у розмірі 24 512 гривень, з яких: - 4 000 (чотири тисячі) гривень заборгованість за тілом кредиту; - 20 512, 00 гривень заборгованість за процентами. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, сплачених під час подачі позовної заяви в електронному виді.

Outcome: approved