Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, [INFO] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову, вказує на те, що 08 травня 2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №756. 19.10.2023 року рішенням Малиновського районного суду у справі №521/12679/23 шлюб, зареєстрований між [PERSON] , та [PERSON] було розірвано. В період шлюбу у подружжя [PERSON] народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 3 17 травня 2020 року по грудень 2021 року донька періодично жила то з матір`ю, то з батьком. У грудні 2021 року відповідачка повідомила позивачу, що не має наміру більше доглядати за дитиною й повністю передає їх спільну доньку на утримання та виховання батька, тобто позивача, [PERSON] . З цього часу місцезнаходження відповідачки невідомо. З грудня 2021 року мати дитини не цікавиться життям дитини та не приймає участі в її вихованні та утриманні. Наразі, дитина, [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебуває на його утриманні. Позивач належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, постійно піклується про доньку, належним чином утримує її, бере участь у її розвитку, створює належні умови проживання та виховання дитини. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Дитина проживає в окремій дитячій кімнаті з усіма зручностями. Одягом та харчуванням забезпечена. З грудня 2021 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, жодного разу не провідала дитину за місцем проживання. Життям, здоров`ям та поведінкою доньки відповідач не цікавився та не виявляє бажання спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні, коштів на утримання та виховання дитини не надавала й не надає. Мати [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує та фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє щонайменшої материнської турботи щодо своєї дитини вже більше 2 (двох) років. Не дбає про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не кажучи вже про обсяг спілкування, необхідний для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для здобуття освіти тощо. Станом на момент подання відповідної позовної заяви щодо позбавлення батьківських прав, місце перебування [PERSON] позивачу невідоме. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. З 29.01.2021 року позивач офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON] на посаді продавець-консультант з окладом 7300 (сім тисяч триста) гривень, копія відповідної довідки від 01.03.2024 року додається. Позивач самостійно забезпечує доньку всім необхідним: належними умовами проживання, вихованням, навчанням, матеріально-побутовими умовами та належним рівнем комфорту. Позивач постійно слідкую за станом здоров`я доньки, її розвитком, виховує та піклується про неї. У зв`язку із зазначеними обставинами, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви 04.03.2024 до суду і до досягнення повноліття дитиною, [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 13.03.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.07.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у виховання та спілкуванні з дитиною\~було повернуто заявнику через пропуск процесуального строку на звернення із зустрічним позовом. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.07.2025 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, наголошуючи на тому, що матеріали справи містять достатнього підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її малолітньої дочки та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, проте скористались своїм правом на надання відзиву на позов, відповідно до якого заперечували проти викладених у позові обставин та просили відмовити у задоволені позову. Представники органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та [INFO] в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. По справі встановлено, що 08 травня 2018 року, Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №756. 19.10.2023 року рішенням Малиновського районного суду у справі №521/12679/23 шлюб, зареєстрований 08.05.2018 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 756, між позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] було розірвано. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.05.2012 року. В період шлюбу у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.03.2024 року вбачається, що [PERSON] перетнула кордон України через пункт пропуску Мостиська 15.08.2022 року о 07.11 год. Інформація щодо повернення [PERSON] на територію України відсутня. У судовому засіданні встановлено, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , з кінця 2021 року проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його повному матеріальному утриманні. Згідно довідки виданої директором Одеської гімназії №58 Желяско А.О., 2018 р.н. зарахована до 1-Б класу Одеської гімназії №58, за змішаною формою навчання. З характеристики [PERSON] , від 23.09.2025 року, виданої директором Одеської гімназії №58, вбачається, що мати дівчинки до гімназії не приходила щоб поцікавитись успіхами доньки, батьківські збори не відвідувала. Вихованням дитини займається батько. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №2955/01-20 від 25.07.2024 року, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком позивача, повідомив, що його син одружився з відповідачкою, коли [PERSON] була вже вагітна. Син та невістка почали мешкати у квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Майже із самого початку подружнього життя у сина з невісткою траплялися сварки і син неодноразово приходив жити до батьківської хати. Будь-якого психологічного чи фізичного насилля з боку невістки по відношенню до дитини свідок не бачив. У грудні 2021 року [PERSON] залишила дитину його сину [PERSON] та виїхала за кордон. Також свідок повідомив суду, що після повномасштабного вторгнення рф жінка свідка, тобто бабуся [PERSON] , разом із онучкою виїхали до Німеччини. У 2024 році онучка повернулась в м. Одесу та наразі мешкає разом із батьком. Також свідок повідомив, що зі слів його сина [PERSON] , відповідачка приблизно навесні 2025 року звернулась через мобільний мессенджер до його сина та попросила відправити фото [PERSON] . Крім цього, на запитання суду, свідок повідомив, що рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] було прийнято на сімейній нараді і однією з підстав звернення до суду з даним позовом є отримання відстрочки від призову до ЗСУ. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що є сусідом сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач з початку 2022 року винаймає у нього квартиру по [ADDRESS] , де проживає разом із донькою. Йому відомо, що відповідачка з кінця 2021 року залишила дитину на виховання [PERSON] та виїхала за невідомим свідку місцем. Свідком будь-якого психологічного чи фізичного насилля з боку відповідачки по відношенню до доньки він не був. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є сусідкою сім`ї [PERSON] з 1993 року за адресою: [ADDRESS] . Позивач з кінця 2021 року винаймає у неї із чоловіком квартиру по [ADDRESS] , де проживає разом із донькою. Їй відомо, що відповідачка з кінця 2021 року залишила дитину на виховання [PERSON] та виїхала за невідомою адресою. Зі слів матері [PERSON] , під час перебування у Німеччині, дитина відвідувала різні гуртки та займалася балетом. Свідком будь-якого психологічного чи фізичного насилля з боку відповідачки по відношенню до доньки вона не була. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є сусідкою сім`ї [PERSON] з 2001 року за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, що у сім`ї [PERSON] були натягнуті стосунки із невісткою. Також, зі слів сім`ї [PERSON] , їй відомо, що відповідачка з кінця 2021 року залишила дитину на виховання [PERSON] та виїхала за невідомою адресою, начебто за кордон. Свідком будь-якого психологічного чи фізичного насилля з боку відповідачки по відношенню до доньки вона не була. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства»\~визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Частинами 2,3\~статті 150 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами\~Сімейного кодексу України\~(статті 164-167). Згідно зі\~статтею 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він\~не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №219/5297/20). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06), зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09) ЄСПЛ виснував, що, по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. А в рішенні від 10 вересня 2019 року ЄСПЛ у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Разом із тим у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідач самоусунулась від виховання та утримання дочки [PERSON] та з 2022 року не цікавиться її життям, розвитком та взагалі втратила інтерес до дитини. Однак, суд не погоджується з такими висновками представника позивача, оскільки відповідачка через свого представника направила на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого з вимогами позовної заяви не погодилась та просила відмовити у задоволенні позову. Окрім цього представник відповідача зверталась до суду із зустрічною позовною заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні матері із дочкою та встановлення графіку спілкування матері з дитиною, проте через процесуальний пропуск строку на звернення, зустрічний позов було повернуто. Крім цього, з пояснень наданих свідком [PERSON] , який є батьком позивача, він був свідком того, як відповідач через телефонний мессенджер звернулась до його сина із проханням надіслати фото дочки, що також говорить про зацікавленість відповідачки до своєї дочки. Дана активність з боку відповідача вказує про небайдужість матері до своєї доньки та намагання налагодити стосунки зі своєю дочкою. Як зазначила представник позивача, відповідачка з 2022 року проживає за межами України. Вказана обставина не може свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків, а є реалізацією відповідачем гарантованого статтею 33 Конституції України права на вільний вибір місця проживання. Натомість обставина перебування відповідача за кордоном не звільняє її від виконання батьківських обов`язків та, за наявності бажання, не є перешкодою для спілкування з дитиною за допомогою існуючих засобів комунікації. Однією з підстав звернення до суду з вищевказаним позовом, представник позивача зазначила про неможливість батьком реалізовувати певні дії щодо своєї дочки, а саме реєстрація за місцем проживання, влаштування до різних гуртків, тощо…, наголошуючи на обов`язковій згоді матері при оформлені документів, проте жодних відмов з будь яких закладів щодо влаштування дитини з підстав відсутності згоди матері, суду надано не було. Та обставина, що відповідач не відвідує освітній заклад, де навчається дочка не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, крім того як зазначила представник позивача відповідач з 2022 року постійно проживає за межами України. З висновку органу опіки та піклування вбачається, що позбавлення батьківських прав\~ [PERSON] відносно дочки [PERSON] є доцільним. Приймаючи вказане рішення, орган опіки та піклування керувався даними Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу малолітньої [PERSON] , [INFO] , актом обстеження житлово - побутових умов проживання складеного комісією органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.07.2024, батька з дитиною за адресою: [ADDRESS] , протоколом бесіди з малолітньою [PERSON] , [INFO] , згідно якого дитина зазначила, що вважає своєю сім`єю, дідуся, бабусю та батька, а також свідченнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вихованням та розвитком [PERSON] , [INFO] , з грудня 2021 року займається батько [PERSON] . На переконання суду, зазначена інформація та характеристика позивача, як батька дитини, вказують та описують обставини, які підтверджують виконання позивачем його батьківських прав, характеризують його, як батька дитини, який займається її вихованням. Проте, у висновку не надано оцінку тій обставині, що відповідач постійно проживає за межами України. Крім того з висновку не вбачається, що [PERSON] викликалась на засідання комісії, що позбавило її права надати пояснення з приводу позбавлення батьківських прав. Також у висновку не мотивовано в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав, а також відсутня інформація, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Відсутнє підтвердження, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дитини на краще. З огляду на викладене суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її дочки [PERSON] , оскільки у ньому не наведено об`єктивних даних про свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що таке рішення найкраще відповідає інтересам дитини. Разом з тим, висновок органу опіки та піклування містить інформацію про те, що малолітня [PERSON] повідомила, що вона не спілкується з матір`ю взагалі, що на переконання суду, свідчить у певній мірі про не виконання батьківських обов`язків відносно дочки, що пов`язано із недостатньою участю в житті та приділенням уваги дитині.\~Однак враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить висновку про передчасність прийняття такого рішення та недоцільність позбавляти відповідачку батьківських прав, однак слід попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по піклуванню та участі у житті дочки, та покласти на орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Таке рішення надасть можливість відповідачу змінити свою поведінку, а дитині - зберегти родинний зв`язок, реалізувати природне право на материнське піклування та підтримку. Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволені позову у частині позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі викладеного, з урахуванням того, що у судовому засіданні встановлено, що дитина з кінця 2021 року проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви 04.03.2024 до суду і до досягнення повноліття дитиною, [PERSON] . Згідно приписів ст. 191 ч. 1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача під час розгляду справи представляла адвокат Арабаджи І.М., повноваження якої підтверджуються ордером. Так, на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги надано Договір №18/04 від 18.04.2023 року, відповідно до якого гонорар адвоката складає 10000,00 грн. Суд зазначає, що представник позивача просила позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви 04.03.2024 до суду і до досягнення повноліття дитиною, [PERSON] , тобто звернулась із двома вимогами, одну з яких задоволено. Тому,\~виходячи із\~пропорційності розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~з відповідача\~ [PERSON] підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн., встановлений Законом України\~«Про судовий\~збір» від\~08.07.2011\~року №\~3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2025 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial