Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором в сумі 15 000 гривень та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» (Кредитодавець) та Відповідачем (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту № 1323432. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 1323432, здійснювалося поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ПЕЙТЕК», код ЄДРПОУ 44103264 яка має відповідний дозвіл та на підставі Договору No 03052022-1 від 03.05.2022. з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». На підставі договору Відповідач отримала кредитні кошти в сумі 1 500,00 грн. шляхом їх зарахування на його банківську картку № [NUMBER] . Строк кредитування становить 360 днів, а процентна ставка за користування коштами 2,5% від суми кредиту за кожний день протягом терміну дії договору. Станом на дату звернення до суду, Відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 1323432 від 22.02.2024 року у розмірі 15 000,00 грн.. Розрахунок заборгованості: сума кредиту = 1 500,00 грн.; 360 днів = 2,5% в день; 1 500,00 грн. * 2,5% * 360 днів = 13 500,00 грн. - заборгованість за відсотками; 13 500,00 грн. (заборгованість за відсотками) + 1 500,00 грн. (тіло кредиту) = 15 000,00 грн. Загальна заборгованість за кредитним договором = 15 000,00 грн. В подальшому 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передала право вимоги за кредитним договором № 1323432 від 22.02.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (Позивачу) на підставі договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року. Оскільки Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, в порушення умов Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконала. За таких обставин права Позивача є порушеними і потребують поновлення в судовому порядку. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29.08.2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданих письмових поясненнях просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач 01.10.2025 року до початку розгляду справи, через канцелярію суду подала заяву про визнання позовних вимог, а також про розгляд справи у її відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 22 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1323432, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Р848. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.п. 1.1-1.7.1 кредитного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 1 500 гривень, строк кредиту 360 днів; дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору, Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день. Згідно п. 2.1 кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . До позовної заяви також додано графік платежів (додаток №1 до договору), підписаний електронним підписом Скрипніченко О.В., де, зокрема, вказано, що сума процентів за користування кредитом складає - 13500 грн., реальна річна процентна ставка складає - 90465,53 % річних, загальна вартість кредиту складає - 15000 грн. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 1323432, здійснювалося поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ПЕЙТЕК», код ЄДРПОУ 44103264, яка має відповідний дозвіл та на підставі Договору No 03052022-1 від 03.05.2022. з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передала право вимоги за кредитним договором № 1323432 від 22.02.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року. Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд установив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] .. Згідно із розрахунком за кредитним договором №1323432 у [PERSON] наявна заборгованість на суму 15000 грн., яка складається із: сума кредиту - 1 500,00 грн.; 13 500,00 грн. - заборгованість за відсотками. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг та нараховані відсотки. В свою чергу, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналізуючи встановлені на підставі наявних доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором від 22.02.2024 р., приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу становить 6000 грн. У розумінні положень частини п?ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (Постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі N? 922/445/19). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подалав жодних заперечень з приводу не співмірності витрат позивача на правничу допомогу. Суд не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved