Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду з позовом та просив стягнути з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82 офіс 7, ЄДРПОУ:42228158) заборгованість за Кредитним договором №99578 від 18.12.2019 року в сумі 4340 грн., яка складається з: 1000 грн. прострочена сума кредиту; 3340 грн. проценти за користування кредитом, а також стягнути 2422,40 грн. судового збору та 10500 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Мотивував позов тим, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . \~ \~ \~ \~18.12.2019 \~ \~ \~ \~року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі за текстом - Товариство) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) укладено кредитний договір № 99578 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1000,00 гривень; Дата надання кредиту: 18.12.2019 року; Строк кредиту : 30 днів Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 4340,00 грн., (Чотири тисячі триста сорок гривень 00 копійок), яка складається з: \~ \~ \~ \~Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000,00 гривень (Одна тисяча гривень 00 копійок). \~ \~ \~ \~Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 3340,00 грн (Три тисячі триста сорок гривень 00 копійок). Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 року, відповідно до якої 18.12.2019 \~ \~ \~ \~року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 99578 від 18.12.2019 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання (докази направлення додаються). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а тому розгляд проведено у її відсутність. Представник відповідача адвокат Лисюк О.В. після перерви в судове засідання не з`явилась. Подано відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного Договору ТОВ «Займер» надало Відповідач\ на умовах строковості, зворотності, платності кредит у сумі 1000,00 гривень, дата надання кредиту : 18.12.2019 року; строк кредиту 30 днів. Тобто Відповідач мав повернути кредит протягом 30 днів моменту отримання грошових коштів. Тобто, останнім днем повернення кредиту і строком користування даними грошовими коштами було визначено 18.01.2020 року. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Відповідно до частин 3, 4, 5статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З вимогами про стягнення з відповідача заборгованості позивач звернувся до суду 05.03.2025 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду документів (розрахунку заборгованості та графіку погашення заборгованості), які вказували б конкретно дату і суми погашення відповідачем заборгованості та з якого часу відповідач перестав здійснювати оплату за графіком погашення кредиту та відсотків. Тобто, не спростував переривання відповідачем строку позовної давності. Отже, одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давної починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свс права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У даному випадку, початок спливу строків позовної давності пов`язано з кінцеві терміном погашення кредиту, зазначеного в п. 1 Кредитного договору, тобто протягом днів з моменту отримання кредиту, тобто з 18.12.2019 року. Таким чином, загальний строк позовної давності сплинув 18.01.2023 року оскільки саме з цією датою пов`язано відлік строків, впродовж яких у кредитора існує право звернення до суду. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного д після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконані перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ №6-61 цс 14). Отже, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановленийстаттею 257 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Оскільки на час подання даної позовної заяви пропущено строки позовної давності щодо тіла кредиту, позивачем не доведено переривання строків давності, та не надано доказів поважності причин пропуску терміну позовної давності, пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений статтею 257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Щодо посилань Позивача на те, що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України) та на підставі пункту 12 «Прикінцевих положеннь» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а тому причини пропуску строку для звернення з позовною заявою є поважними, слід зауважити наступне. Так, пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Проте, для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, шо в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Кс нституцією України та законами України. За приписами Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів), зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, та інших форм протиді: збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного родл процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Разом з тим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року в справі 990 /115/22 зазначила, що: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, шо виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку». Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати докумен чи доказ. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з позовами, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку звернення до суду з позовом та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене. Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду з позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з позовом, з поважних причин. Отже, відповідно до вказаного, сам лише факт встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом. Звернення Позивачем до суду з позовом 05.03.2025 року, тобто після спливу строку, передбаченого частиною першою статті 257 ЦПК України, не відповідає критеріям розумного строку, адже з моменту виникнення права вимоги до відповідача з приводу виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, тобто 18.01.2020 року і звернення позивача в суд із позовом, а саме 05.03.2025 року, пройшло більше ніж 5 років, в той час, як строк позовної давності становить три роки. Позивачем жодних доказів існування з 2020 року об`єктивних, непереборних труднощів для звернення ним із позовом за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не надано та матеріали справи не містять. Отже, позивач з 2020 року не тільки міг дізнатись про порушення його права, але і повинен був дізнатись про таке порушення і своєчасно, у межах трирічного строку позовної давності, звернутись до суду за захистом порушеного права, однак такий строк пропустив без поважних причин. Таким чином, Позивача не надав жодних пояснень та не навів конкретних обставин й причин щодо пропуску терміну позовної давності, які б перешкоджали позивачу звернутись до суду у встановлені процесуальним законодавством строки. Судом встановлено, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 18.12.2019 \~ \~ \~ \~року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі за текстом - Товариство) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) укладено кредитний договір № 99578 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1000,00 гривень; Дата надання кредиту: 18.12.2019 року; Строк кредиту : 30 днів; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно графіку розрахунків , що є додатком №1 до договору сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 600 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 4340,00 грн., (Чотири тисячі триста сорок гривень 00 копійок), яка складається з: \~ \~ \~ \~Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000,00 гривень (Одна тисяча гривень 00 копійок). \~ \~ \~ \~Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 3340,00 грн (Три тисячі триста сорок гривень 00 копійок). Згідно п.3.3.3 кредитного договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше наступного дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти за користування кредиитом. Відповідач не оплатив не пізніше наступного дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти за користування кредиитом і тому строк надання кредиту не продовжувався. В частині розміру простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом яка більша 600 грн. вказана виписка з особового рахунку за кредитним договором не підтверджується умовами договору і нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування не відповідає положенням ст.1054ч.1 ЦК України. Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 року, відповідно до якої 18.12.2019 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 99578 від 18.12.2019 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання. Відповідно до ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Змістом ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З \~ \~ \~ \~врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» а саме електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з абзацом другим частини другої статті 639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позовну заяву подано до суду 15.04.2025 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом БАКБ-СоУ-г» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09Л2.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину\~в Україні\~певним чином\~впливає на\~перебіг позовної давності. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОУЮ-19)» (№ 540-ІХ), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Згідно з\~п.\~12\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦК України,\~під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(СОУІР-19).\~строки,\~визначені статтями\~257.\~258.\~362.\~559.\~681.\~728.\~786.\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на строк дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної\~давності щодо\~звернення до суду з\~позовною вимогою\~про стягнення заборгованості\~за Кредитним договором було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної\~давності,\~визначений цим\~Кодексом,\~зупиняється на\~строк дії такого стану. ЗУ від 14.05.2025 року №4434-ІХ вказаний пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України виключено з 4.09.2025 року . Перебіг позовної давності у період з 02.04.2020 року по 30.06.2023 року було зупинено у зв`язку із запровадженням карантину. Починаючи з 24.02.2022 року і до 3.09.2025 року , перебіг строку позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Враховуючи та беручи до уваги вищевикладене, можна дійти висновку що строк позивної давності 3 роки позивачем не пропущено . Відповідач посилається на судову практику про пропущення процесуального строку яким не є строк позовної давності який регулюється ЦК України а не ЦПК України. Позов задоволити частково. Стягнути з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82 офіс 7, ЄДРПОУ:42228158) заборгованість за Кредитним договором №99578 від 18.12.2019 року в сумі 1600 грн., яка складається з: 1000 грн. прострочена сума кредиту; 600 грн. проценти за користування кредитом, а також стягнути 893,14 грн. судового збору та 3687 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовити. Згідно ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правову допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України). Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони (ч. 1 ст. 137 ЦПК України) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України) Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. (ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України). Заявлено позовні вимоги на загальну суму 4340 грн. Задоволено позов на загальну суму 1600 грн., що становить 36,86% ціни позову. При подачі позову позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору. Згідно акту від 26.05.2025 року адвокатом Пархомчук С.В. надано позивачу правову допомогу на загальну суму 10000 грн. Також позивачем заявлено про понесення витрати на виготовлення копій документів, відправки поточної кореспонденції на загальну суму 500 грн., але не надано доказів про вартість виготовлення копій документів і їх найменувань та вартість відправки поточної кореспонденції і її найменування. Тому необхідність витрат на суму 500 грн. не є підтвердженою. На підставі ст.141 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог 893,14 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 3687 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved