Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

\~І. Зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] 19.02.2001 року у виконкомі Великолучківської сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 14, стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000,00 гривень щомісячно на дитину до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем припинено, подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, бажання бути разом не мають. Відтак шлюб носить тільки формальний характер, а тому подальше його існування позивач вважає недоцільним. Відповідач є\~батьком \~доньки \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~а тому\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~аліменти \~розмірі в\~розмірі \~5000,00\~гривень щомісячно\~на дитину\~до досягнення\~дитиною повноліття. Також просить визначити місце проживання сина разом з нею. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 24.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК\~України суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 19.02.2001 року у виконкомі Великолучківської сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.02.2001 року (а.с.13). У шлюбі у позивача та відповідача народилася донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до\~посвідчення серії\~ [NUMBER] \~та медичного\~висновку №\~014/03\~від 16.01.2014\~року,\~ [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю (а.с. 10). Щодо вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, шлюб носить лише формальний характер. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивача їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3\~ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до \~ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2025 року - \~2563\~гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Як вбачається, відповідач є працездатного віку, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, останнім не надано,\~що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Таким чином дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач є молодою та працездатною особою, дитина сторін є інвалідом з дитинства, потребує постійного оздоровлення, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності та моральності, спрямований на захист інтересів дитини з інвалідністю та забезпечення одержання нею коштів, необхідних достатніх для забезпечення здоров`я дитини та гармонійного розвитку. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Крім того, позивачем не додано відповідних доказів, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі. На підставі ч. 1\~ст.\~79\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць згідно із вимогами\~ст.\~430\~ЦПК України підлягає негайному виконанню. Що стосується позовної вимоги позивача про залишення дитини на вихованні у матері, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вищевказаних правових норм суд може визначити місце проживання дитини з одним із батьків у разі спору між ними щодо цього питання. Всупереч вимогам ст.ст. 12,13 ЦПК України, згідно із якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, позивачем не було доведено порушення її прав та прав дитини щодо місця її проживання, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial