Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

18.06.2025 року позивач ТзОВ «ФК «Ейс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обгрунтування вказавши, що 28.11.2023 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 343580319, за умовами якого відповідачу надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 14300 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів від суми кредиту за кожний день користування таким, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит. ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. 28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року, згідно реєстру прав вимоги № 273 від 27.02.2024 року. Надалі, 31.07.2024 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором №343580319 від 28.11.2023 року, згідно реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року. В подальшому, 29.05.2025 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року, згідно реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року. Вказує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на день подання позовної заяви, становить 71960,46 грн., з яких: 14300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 57660,46 грн. сума заборгованості за відсотками. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором в сумі 71960,46 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.07.2025 року, за клопотанням позивача, в АТ «Універсал Банк» було витребувано докази, які стосуються отримання відповідачем грошових коштів на платіжну картку маска-картки № [NUMBER] , перерахованих відповідно до умов кредитного договору (а.с. 130-131). 12.08.2025 року від АТ «Універсал Банк» на адресу суду надійшли витребувані судом докази відповідно до ухвали суду від 18.07.2025 року (а.с. 142-145). В судове засідання представник позивача не з`явився, у вищевказаному позові просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 8-зворот). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву, від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає можливим, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення у даній справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.11.2023 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 343580319, за умовами якого [PERSON] надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 14300 грн. строком на 30 днів зі сплатою 2,1 процентів від суми кредиту за кожний день користування таким, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит. ТзОВ «Манівео\~Швидка Фінансова\~допомога» виконало\~свою частину\~умов кредитного\~договору у\~повному обсязі\~- надало відповідачу кредитні кошти в сумі 14300 грн. безготівковим зарахуванням, через компанію ТзОВ «Платежі Онлайн», на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ «Універсал Банк» на ім`я відповідача [PERSON] . Факт належності відповідачу [PERSON] карткового рахунку, на який здійснювався грошовий переказ за кредитним договором, а також зарахування кредитних коштів в сумі 14300 грн., підтверджується листом АТ «Універсал Банк» та випискою по особовому рахунку відповідача, які були надані на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.07.2025 року (а.с. 142-145). 28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року. Передача права вимоги відбулася згідно реєстру прав вимоги № 273 від 27.02.2024 року. 31.07.2024 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року. Передача права вимоги відбулося згідно реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року. 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року. Передача права вимоги відбулося згідно реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року. За наведених обставин, ТзОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором у правовідносинах, які виникли на підставі Кредитного договору № 343580319, укладеного 28.11.2023 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та [PERSON] . За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на 31.07.2024 року становить 71960,46 грн., з яких: 14300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 57660,46 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 56-57). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, імперативно визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.\~4\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не надано, як і не надано доказів здійснення платежів на погашення заборгованості за даним кредитним договором. Суд вважає за необхідне наголосити на тій обставині, що сторонами вищевказаного правочину при його укладенні було погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір процентів, які підлягають сплаті, у тому числі й у разі прострочення виконання зобов`язань. Тобто, підписуючи Кредитний договір № 343580319 від 28.11.2023 року власним ЕЦП, [PERSON] прийняв його умови у повному обсязі, положення даного правочину в жодній мірі не суперечать вимогам ЗУ «Про захист прав споживача», а тому й будь-які правові підстави для зменшення розміру суми заборгованості за відсотками, або відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог суд не вбачає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТзОВ «ФК «Ейс» є обґрунтованими, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 343580319 від 28.11.2023 року в загальній сумі 71960,46 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, що 29.05.2025 року між АБ «Тараненко та партнери» та позивачем ТзОВ «ФК «Ейс». було укладено Договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження. На виконання умов договору позивачем було сплачено АБ «Тараненко та партнери» 7000 грн. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем у ході розгляду даної справи не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, попри ту обставину, що воін мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2422,4 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,\~

Outcome: approved