Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що з 19 травня 2018 року перебуває з відповідачем у шлюбі та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося через розбіжності у життєвих цінностях, що призводять до конфліктних ситуацій. Понад три роки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та подружніх відносин не підтримують. Зазначала, що дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, якого забезпечити самостійно вона не може. Ураховуючи наведене, позивач просила: - розірвати шлюб, зареєстрований з [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття; - здійснити розподіл судових витрат у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 27.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач - визнає. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за правилами статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та норми права, які були застосовані Судом встановлено, що сторони з 19 травня 2018 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юситції у Чернігівській області, про що зроблено актовий запис № 136. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження cерії [NUMBER] від 26.09.2018. Дитина проживає разом із матір`ю, що стверджується витягами з реєстру територіальної громади від 30.09.2025 та 02.10.2025. За змістом статті 24 СК України добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а й довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтями 105 та 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке бажання розірвання шлюбу з відповідачем. Отже, враховуючи зазначені норми закону та обставини справи, засади добровільності шлюбу та інтереси сторін, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 114, абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд зазначає таке. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в частині 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ураховуючи зазначене, відповідач, як батько, нарівні з позивачем зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей. Відповідності до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, з урахуванням закріплених частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання обов`язку утримувати дитину, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Cуд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 Сімейного кодексу України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. За частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Крім того, згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, тому за правилами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved