Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

у травні 2025 року ТОВ«УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі - позивач) звернулось до суду з цим позовом, у якому, окрім основної вимоги заявило також й про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач, Позичальник) судових витрат у розмірі 2 422,40 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 05 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Первісний кредитор, Товариство) та [PERSON] укладено Договір № 4273405 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). Договір укладено в електронній формі. За взаємною згодою, сторони погодили такі умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 20 000 грн. Згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 05 січня 2024 року по 30 грудня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «А-БАНК»через систему iPay.ua, на підставі укладеного Договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». На підставі умов Договору позивачем нараховувалися проценти за ставкою 1,40, а потім 2,5 % у день межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. За даними поденного розрахунку заборгованості у період з 05 січня 2024 року по 26 липня 2024 року включно Первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 122 000 грн. У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 20 000 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 102 000 грн. Враховуючи зазначене, станом на 26 липня 2024 року загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 4273405 від 05 січня 2024 року склала: тіло кредиту - 20 000 грн, заборгованість за процентами - 102 000 грн, загальною сумою 122 000 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 26 липня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Листом від 29 липня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS - повідомлень. До ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного Договору факторингу від 26 липня 2024 року № 26/07/2024 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4273405 від 05 січня 2024 року загальна сума заборгованості склала 122000 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту - 20 000 грн, заборгованості за процентами - 102 000 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26 липня 2024 року № 26/07/2024, строк дії Договору № 4273405 від 05 січня 2024 року не закінчився. В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 26 липня 2024 року по 30 грудня 2024 року (157 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 78 500 грн (20 000 грн * 2.00% = 500 грн*157 календарних дні). Вказує, що відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги № 4273405 від 11 грудня 2024 року, укладеного між Адвокатом Дідухом Є. О., та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», викладених в п. 4.4., факт наданих послуг підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Сторонами також були погоджені умови оплати за зазначеним Договором, відповідно до п. 4.6 Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. Разом з позовною заявою надаються документи, що підтверджують факт надання адвокатом правничої допомоги, згідно з якими, очікувані витрати позивача на правову допомогу становлять 10 000,00 грн. Постановленою судом ухвалою від 30 травня 2025 року відкрите провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначене судове засідання. 03 липня 2025 року ухвалу суду, направлену відповідачеві, повернуто суду з відміткою відділення поштового зв`язку: «Адвокат відсутній за вказаною адресою». 06 серпня 2025 року судом отримано письмові пояснення [PERSON] на позовну заяву, згідно з якими відповідач зазначила про недоведеність позовних вимог через відсутність первинних бухгалтерських документів, відсутність у договорі чіткого посилання на строк кредиту та процентні ставки, ненадання позивачем доказів підписання відповідачем в електронній формі кредитного договору, не отриманні нею кредитних коштів. Указала, що розрахунок заборгованості є недостовірним доказом, послалася на звільнення позичальника від штрафних санкцій. Наголосила на відсутності повноважень представника позивача. 13 серпня 2025 року судом отримано відзив на позовну заяву, направлений відповідачем 05 серпня 2025 року, який за змістом дублює письмові пояснення відповідача, отримані 06 серпня 2025 року. 11 серпня 2025 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій представник позивача наголосив на правомірності позовних вимог, належності та допустимості доказів, порядку укладення електронного договору, ненадання доказів на підтвердження заперечень проти позову, в тому числі - щодо неотримання коштів, щодо неправомірності розрахунку. Постановленою судом ухвалою від 18 серпня 2025 року клопотання представника ТОВ «Українські фінансові операції», адвоката Дідуха Є. О., про витребування доказів задоволено. Витребувано докази. У задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Докази отримано судом 15 вересня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві, відповіді на відзив просив про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача щодо підстав неявки не надходило. Враховуючи подання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними матеріалами. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 05 січня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4273405 про надання коштів на умовах споживчого кредиту /а.с.43-52/, на підставі якого відповідачеві надано кредит у розмірі 20 000,00 грн (п.1.2), строком на 360 днів (п.1.3), з фіксованою процентною ставкою: стандартною - 2,50% в день (п.1.4.1), зниженою - 1,63% в день (п.1.4.2). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 78484, про що свідчить п. 9.7 та 10 Кредитного договору /а.с.12-18/. В Кредитному договорі вказано, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.1.). Дати надання кредиту: 05 або 06 січня 2024 року (п.2.2.). Умовами Кредитного договору передбачено, що Первісний кредитор має право вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом (п.5.1.1); укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (п.5.1.3). Клієнт зобов`язаний у встановлений Кредитним договором строк повернути кредит та сплатити проценти (п.5.4.1). В пункті 10 Кредитного договору номери телефону Позичальника вказаний, як: [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] , [INFO] Реквізити належного Клієнту платіжного засобу/ поточного рахунку для перерахування коштів Клієнту за даним Договором: [NUMBER] . Контактні дані третьої особи: [NUMBER] ( [PERSON] другий номер). Також убачається, що 05 січня 2024 року відповідач шляхом використання одноразового ідентифікатора 78484 погодила таблицю обчислення загальної вартості кредиту, які є Додатком № 1 до Кредитного договору /а.с.53/, а шляхом використання одноразового ідентифікатора 69596 - Паспорт споживчого кредиту /а.с.38-39/. З наданого суду листа ТОВ «УПР» вих. № 3779-2607 від 26 липня 2024 року /а.с.59/ вбачається, що на підставі Договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», 05 січня 2024 року о 18:02 через систему iPay.ua перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ «А-БАНК»в сумі 20 000,00 грн з призначенням платежу: зарахування 20 000 грн на карту [NUMBER] . З відповіді на ухвалу суду АТ «АКЦЕНТ-БАНК» від 04 вересня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-20250901/0241 вбачається, що картка № [NUMBER] , емітована Банком АТ «А-БАНК» на ім`я [PERSON] , фінансовий номер телефону за вказаний період [NUMBER] /а.с.116/. З наданої виписки руху коштів по рахунку вбачається зарахування коштів на картку в сумі 20 000,00 грн 05 січня 2024 року /а.с.117/. 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено Договір факторингу № 26/07/2024 /а.с.21-24/, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання та інші платежі. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1, який є с невід`ємною частиною Договору. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників та надходження Ціни Продажу у повному обсязі, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. 26 липня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» затверджено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників /а.с.32/. З листа ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 29 липня 2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» вбачається повідомлення відповідача в особистому кабінеті та за номером телефону [NUMBER] 29 липня 2024 року про заміну кредитора /а.с.60/. 02 серпня 2024 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» оплачено ціну продажу за Договором факторингу № 26/07/2024 /а.с.25/. З витягу з реєстру боржників від 26 липня 2024 року /а.с.42/ вбачається, що за № 6152 право вимоги до [PERSON] на суму 122 000,00 грн, з яких основна заборгованість - 20000,00 грн, заборгованість за відсотками - 102 000,00 грн, кількість днів прострочення - 194, перейшло до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» /а.с.42/. Сума заборгованості в Реєстрі боржників, її складові, підтверджується наданим позивачем та виконаним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» розрахунком заборгованості відповідача станом на 26 липня 2024 року у розмірі 122 000 грн /а.с.61-65/, з якого вбачається: отримання 05 січня 2024 року 20 000,00 грн, застосування Первісним кредитором ставки 1,63 % у період з 05 по 14 січня 2024 року (по 325 грн щоденно), перерахунок відсотків 18 січня 2024 року за період з 05 по 14 січня 2024 року до ставки 2,5%, застосування ставки 2,5 % у період з 15 січня по 26 липня 2024 року (по 500 грн щоденно). Також убачається, що з 27 липня по 30 грудня 2024 року позивачем нараховано відповідачеві відсотки у розмірі 500,00 грн щоденно у період з 27 липня 2024 року по 30 грудня 2024 року на загальну суму 78 500,00 грн /а.с.66/. Станом на день розгляду справи як позивачем, так і відповідачем не надано доказів часткового чи повного виконання відповідачем зобов`язань за договором, погашення повністю або частково нарахованої банком заборгованості за тілом кредиту, відсотками. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Щодо укладання Кредитного договору відповідачем з Первісним кредитором. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Як убачається з Договору, він підписаний електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача з зазначенням адреси проживання, паспортних даних, РНОКПП, отримані судом докази свідчать, що кредитні кошти у строк та в сумі, передбачених договором зараховано на рахунок відповідача, вказаний в Кредитному договорі. Окрім того, між сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в якому вказані усі умови кредитування. З урахуванням установлених судом обставин справи та досліджених доказів, змісту договору, доказів перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника суд висновує, що між відповідачем та Первісним кредитором у належній формі укладено Кредитний договір, за умовами якого Позичальник взяв на себе зобов`язання отримати кошти у кредит, повернути їх разом з процентами Кредитору у встановлений договором строк й Первісним кредитором виконано зобов`язання, взяте за договором, що в свою чергу свідчить про існування між відповідачем та Первісним кредитором кредитних правовідносин. Внаслідок викладеного суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, про відсутність доказів існування зобов`язання та не укладення нею жодного договору. Також, з урахуванням отриманих судом доказів на підтвердження надходження на банківський рахунок відповідача грошових коштів, у суду відсутні сумніви щодо достовірності наданих позивачем доказів. Крім того, за ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Посилаючись на ненадання позивачем доказів у виді первинних бухгалтерських документів, відсутність події договору, не отримання відповідачем коштів відповідач не вказує, які саме дії є не вчиненими позивачем та які саме докази є ненаданими, в той час, як позивачем надані всі докази, які підтверджують існування між відповідачем та первісним кредитором відносин кредиту. Крім того, відповідачем не обґрунтовано необхідність надання саме первинних бухгалтерських документів, складених Первісним кредитором при укладанні договору та нарахуванні процентів, за умови того, що іншими доказами у їх сукупності підтверджується факт укладання договору, надання кредитних коштів відповідачеві. Щодо переходу права вимоги, то за п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Так, позивачем надано всі докази, що підтверджують відступлення та перехід від Первісного кредитора до позивача прав вимоги за кредитним договором, документи, які засвідчують право вимоги у виді кредитного договору та додатків. Доказів сплати відповідачем первісному кредитору, позивачеві заборгованості не надано. З огляду на викладене, суд висновує, що до позивача, як правонаступника кредитора у зобов`язанні, перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором. Щодо стягнення заборгованості та її розміру. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, ураховуючи неспростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, суд установив обставину неповернення 20 000,00 грн кредиту й позов в цій частині підлягає задоволенню. Водночас, вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Проте, згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Відтак, максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати такі значення: в період часу з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів) - 2,5%; з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) - 1,5%; з 20 серпня 2024 року - 1%. Отже, до 21 квітня 2024 року (108 днів з 05 січня 2024 року) кредитор мав право нараховувати проценти у визначеному договором розмірі 2,5 % в день. Тому за цей період розмір процентів за користування кредитом дорівнює: 54 000,00 грн (20 000,00 х 2,5 % х 108). З 22 квітня до 19 серпня 2024 року розмір процентів не міг перевищувати 1,5 % в день, тому за цей період розмір процентів за користування кредитом дорівнює 36 000,00 грн (20 000,00 х 1,5 % х 120). З 20 серпня 2024 року розмір процентів не міг перевищувати 1 % в день. Тому, у період по 30 грудня 2024 року, враховуючи умови Кредитного договору щодо строку кредиту (360 днів) розмір процентів за користування кредитом дорівнює 26 600,00 грн (20 000,00 х 1 % х 133). Враховуючи вищезазначені обставини, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 136 600,00 грн боргу за кредитним договором, з яких: 20 000,00 грн за кредитом; 116 600,00 грн за процентами. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини, суд висновує, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведений факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Договору, зобов`язань перед позивачем, як правонаступника Первісного кредитора, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та несплаченим відсоткам. Доказів сплати тіла кредиту, відсотків суду не надано. Посилання позивача у позові про сплату відповідачем 20 000,00 грн тіла кредиту та 102 000,00 грн процентів доказами та розрахунком не підтверджені. Відтак, наявні підстави для задоволення позову частково. Інші доводи та аргументи відповідача, позивача, як самі по собі так і у сукупності не частково не підтверджені належними та допустимими доказами, а частково не є підставою для задоволення позову чи відмови у ньому, а тому - не приймаються судом до уваги та не аналізуються при ухваленні рішення. Також у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі й з витрат на правову допомогу, у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.31/; договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, в якому щодо оплати визначено сплату вартості послуг протягом 30 днів з моменту підписання актів наданих послуг, або у порядку, вказаному в актах /а.с.33/; акт приймання-передачі наданих послуг № 4273405 від 11 грудня 2024 року, до складу яких включено: підготовка та подача позовної заяви вартістю 10 000,00 грн та передбачено, що замовник сплачує вартість послуг частинами, перша частина 1 000,00 грн сплачується протягом 10 календарних днів з моменту зазначення дати підписання даного договору, інша у розмірі 9 000,00 грн після прийняття судом рішення /а.с.41/; детальний опис робіт № 4273405 від 11 грудня 2024 року: підготовка та направлення запиту, клопотання, позову /а.с.58/. Разом з тим, у питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, Європейський суд з прав людини, у п. 80 Рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01) вказав, що відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру, у п. 34 Рішенні у справі «Гімадуліна та інші проти України» (Заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06), яке набуло статус остаточного 20 березня 2010 року, та у п. 268 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04), яке набуло статус остаточного 02 червня 2014 року, п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11) від 26 лютого 2015 року нагадав, що відповідно до його практики заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. У п. 154 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» судом висвітлене нагадування, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, пункт 2 правила 60 Регламенту передбачає, що будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має зазначати конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Також вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, віднесеної судом до справ незначної складності, визнаної судом малозначною, предмет спору з урахуванням ціни позову, проведення у справі двох судових засідань з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, подання представником позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, суд убачає наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, з заявлених 10 000,00 грн до 5 000,00 грн, оскільки розмір витрат на правову допомогу є вочевидь не співмірним ціні позову та не розумним. Також, враховуючи задоволення судом позовних вимог частково на суму 136 600,00 грн з заявлених до стягнення 200 500,00 (68,13 %), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 406,50 грн витрат на правову допомогу. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на суму 1 650,38 грн (68,13 % від 2 422,40). На підставі викладеного,

Outcome: partial