Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Адвокат Кравцов\~І.В.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] , звернувся до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва. В обґрунтування позову зазначив, що 06.07.2006 р. між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки. Відповідно до п 1.1 Договору, Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування жилого будинк господарських будівель, розташовану в [ADDRESS] /, в межах слідуючих границь від «А» до «Б» - землі діл №39, від «Б» до «В» - землі вулиці, від «В» до «Г» земл №31, від «Г» до «Д» - землі діл. №61, від «Д» до «А» - землі діл. № 63. Договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Ясинуватського районного нотаріального округу Єніною Л.М. Державна реєстрація його здійснена у реєстрі за №457. Право власності також підтверджується витягом із Державного реєстру право №2597500 від 06 липня 2006 року, виданим приватним нотаріусом Єніною Л. Згідно до Витягу зазначено, що покупцем земельної ділянки є [PERSON] . 10.05.2007 р. Позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №729671, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1250 га., земельна ділянка розташова [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №01.07.170.00288. Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної діля 1425858600:01:000:0169. Площа: 0.1250 га. Опис меж: А-Б: землі громадянина [PERSON] . Б-В: землі Пісківської с/р. В-Г: землі громадянина [PERSON] . Г-Д: землі [PERSON] . Д-А: землі [PERSON] . У 2006 році на вказаній земельній ділянці Позивач розпочав будівництво житлового будинку, яке проводилось з дотриманням будівельних норм, але без розробленої проектної документації. Проектну документацію позивач розробив тільки вже у кінці будівництва будинку, чим порушив законодавство України на момент початку будівництва будинку, а саме наказ державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України за №273 від 05.12.2000 р. Згідно розробленої проектної документації, яка була розроблена архітектором [PERSON] , що діяв на підставі кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури будинок складається з 2 поверхів, загальна площа будинку складає 137, 78 кв.м., з яких жила площа становить 77,34 кв.м. Дозвіл на будівництво, відповідно до довідки № 214 від 17.05.2012 р., виданою виконавчим комітетом Пісківської сільської ради, в якій зазначено: « [PERSON] , владельцу земельного участка в [ADDRESS] (прежний номер участка - 36) в том, что ему продлено разрешение на строительство жилого дома (разрешение выдано решением Ясиноватского исполкома районного Совета народных депутатов №106/5) на основании Договора купли-продажи от 6 июля 2006 года, регистрац. запись 1418410. Кадастровый номер участка 1425585600:01:000:0169», виданий у відповідності до ЗУ «Про місцеве самоврядування», Житлового кодексу Української РСР, ЗУ «Про планування і забудову територій». Крім того, Позивачем було встановлено прилад обліку електроенергії, що підтверджується «актом сохранности закрытого комплекса учета электроэнергии». Позивачу відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Роботи з встановлення мережі електропостачання та приладу обліку виконано згідно з технічними умовами та вимогами нормативно-правових актів у сфері енергетики. Лічильник прийнятий в експлуатацію, про що свідчить підпис відповідальної особи. Також, у Позивача наявні покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які є його сусідами та які підтверджують, що станом на кінець 2013 будівельна готовність об`єкту (житлового будинку) складала 90 відсотків. У березні 2014 року будівництво житлового будинку було завершено. Будинок був повністю облаштований та позивач проживав у будинку разом зі своєю дружиною, вів там домогосподарство. Однак, незабаром розпочалася збройна агресія Російської Федерації проти України, та будинок Позивача у жовтні 2014 р. внаслідок артилерійських обстрілів був підданий пожежі та зазнав значних руйнувань, що підтверджується фотографіями. На сьогоднішній день державна реєстрація права власності на новостворене нерухоме майно житловий будинок з погосподарськими спорудами: гараж, сарай, господарські будівлі є неможливим з наступних причин. Територія населеного пункту, де розташовувався будинок, з 2014 перебувала в зоні бойового зіткнення та з початком повномасштабної зброної агресії рф перебуває під тимчасовою окупацією рф, що унеможливлювало доступ до об`єкта нерухомості з метою його обстеження складання технічної документації та прийняття його в експлуатацію. Будинок в результаті артилерійських обстрілів зазнав значних пошкоджень. У січні 2025 р. позивач звернувся до управління містобудування та архітектури Донецької обласної державної адміністрації з заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта, в якій просив: прийняти об`єкт до експлуатації - Житловий будинок, розташування об`єкта будівництва [ADDRESS] земельній ділянці з кадастровим номером 1425858600:01:000:0169, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт. У відповідь позивачем було отримано лист від управління містобудування архітектури Донецької обласної державної адміністрації від 06.02.2025 р. за №2/0/135, в якій зазначено: «Управлінням містобудування та архітектури Донецької обласної державної адміністрації розглянуто Ваша заява про прийнят експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] . Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2025 року цивільну справу №211/2446/25 передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 року, цивільну справу передано до провадження судді Гречаної В.Г. Ухвалою суду від 18.04.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по суті. Адвокат Рукавкова Л.Б., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду заяву, просить розгялати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області М. Коваленко, подав до суду заяву, якій просить розглядати справу без участі їх представника та розглянути справу за наявними матеріалами та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 06 липня 2006 року укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ясинуватського районного нотаріального округу Єніной Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 457, відповідно до якого [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану в [ADDRESS] /тридцять вісім/, в межах слідуючих границь від «А» до «Б» - землі ділянка №39, від «Б» до «В» - землі вулиці, від «В» до «Г» земл №31, від «Г» до «Д» - землі діл. №61, від «Д» до «А» - землі діл. № 63. Відповідно до довідки виконавчого комітету Пісківської сільської ради №214 від 17.05.2012 року, видана [PERSON] , власнику земельної ділянки в [ADDRESS] (попередній номер ділянки 36) в тому, що ему продовжено дозвіл на будівництво житлового будинку на підставі Договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №729671 від 10.05.2007 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1250 га., земельна ділянка розташова [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власносності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №01.07.170.00288. Відповідно до акту збереження закртого комплексу обілку електропостачання за адресою: [ADDRESS] , встановлено обліковий запис за [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 2597500 від 06.07.2006 року, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно до витягу з кримінального провадження №12015110200004074, 28.10.2015 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою, повідомивши, що в жовті 2014 року під час проведення антитерористичної операції бкло зруйновано його будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , правова кваліфікація за ч. 1 ст. 194 КК України. Відповідно до відповіді Управління містобудування та архітектури Донецької обласної державної адміністрації від 06.02.2025 року №2/0/137-25 про розгляд заяви про прийняття в експлуатацію об`єкта, зазначено, що селище Піски знаходиться на тимчасово окупованій території з 13.08.2022 року, а територія Очеретинської селищної територіальної громади відноситься до території активних бойових дій. Відповідно до заяви [PERSON] встановлено, що він є сусідом позивача. Позивач з 2006 року почав будівництво житлового будинку та гаражу з господарськими будівлями. На кінець 2013 року готовність будівництва була 90%, все було готово для експлуатації та проживання. На ділянці знаходилась вся необхідна побутова та сільськогосподарська техніка. Будинок та господарські прибудови після обстрілу у жовтні 2014 року були піддані пожежі та були зруйновані. Відповідно до заяви [PERSON] встановлено, що він є власником земельної ділянки у [ADDRESS] . Позивач з 2006 року почав будівництво житлового будинку та гаражу з господарськими будівлями. На кінець 2013 року готовність будівництва була 80%, все було готово для експлуатації та проживання. Будинок та господарські прибудови після обстрілу у жовтні 2014 року були піддані пожежі та були зруйновані. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4\~ст.373 ЦК України\~власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до\~ст.376 ЦК України\~суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог\~ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою\~статті 376 ЦК України\~самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно\~ст.376 ЦК\~суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою\~статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. На підставі ч.3\~ст.376 ЦК України\~суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя\~статті 375 ЦК). Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої\~статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч. 2ст. 331\~ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2\~ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч.3\~ст.376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461\~у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3\~ст.375 ЦК України\~передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5\~ст.376 ЦК України\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства. Судом встановлено, що будівництво здійснювалось за відсутністю дозвільного документа про початок будівельних робіт, а тому згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України таке будівництво є самочинним. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними; чи не будуть порушуватися визнанням права власності на самочинне будівництво у судовому порядку права інших осіб. Оскільки позивач є користувачем земельної ділянки на праві постійного користування; здійснив самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці, відведеній для цієї мети; будівництво здійснено з дотриманням державних будівельних норм, не порушує права та інтереси власника земельної ділянки та інших осіб; позивач звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави, передбачені ст. 376 ЦК України, для визнання права власності на спірний об`єкт самочинного будівництва. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved