Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 25 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2010» (далі - ТОВ «Агротрейд-2010»), у якому просив суд визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики від 15 серпня 2016 року в частині виникнення прав та обов`язків позичальника, визнавши дійсним позичальником за цим договором ТОВ «Агротрейд-2010». Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач отримав грошові кошти від відповідача-1 у розмірі 33 000,00 доларів США у строк до 15 серпня 2017 року, що підтверджується розпискою від 15 серпня 2016 року. Позивач зазначає, що договір є удаваним правочином в частині виникнення прав та обов`язків позичальника у особи, яка зазначена позичальником, оскільки дійсним позичальником за вищевказаним договором ТОВ «Агротрейд-2010» (т.1 а.с.2-9). Стислий виклад позицій відповідачів. 02 червня 2022 року представник ТОВ «Агротрейд-2010» подала до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що ТОВ «Агротрейд-2010» 15 серпня 2016 року грошові кошти у [PERSON] не позичало. Дійсно, позивач на той час був директором цього Товариства, але отримуючи кошти від [PERSON] , він діяв від свого імені, а не від імені Товариства про що й зазначив у розписці про отримання коштів. Факт отримання від [PERSON] позики особисто позивачем підтверджується рішенням Тернівського районного суду Дніпропетровської області у справі №194/939/20, яким стягнуто борг саме з нього (т.1 а.с.47-52). Крім того, 17 травня 2023 року представник ТОВ «Агротрейд-2010» подала до суду письмову заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності (т.1 а.с.248). 29 червня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення з приводу позовних вимог, у яких з позовом не погодився, та зазначив, що укладений 15 серпня 2016 року між ним та [PERSON] договір позики стосується взаємовідносин, які виникли саме між ними, тобто грошові кошти він позичив не ТОВ «Агротрейд-2010», а безпосередньо позивачу, про що останній й зазначив у розписці (т.1 а.с.110-129). Крім того, 29 червня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності (т.1 а.с.107-109). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.04.2024 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. (т.1 а.с.36). Ухвалою судді від 05 травня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.39). 13 липня 2022 року ухвалою судді задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано у ТОВ «Агротрейд-2010» відомості про те, чи здійснювало ТОВ «Агротрейд-2010», код в ЄДРПОУ: 37159989, господарську діяльність станом на 15 серпня 2016 року та станом на 15 серпня 2017; відомості про предмет та загальну суму господарських операцій ТОВ «Агротрейд-2010», код в ЄДРПОУ: 37159989, здійснених за період часу з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2017 року; усі первинні бухгалтерські документи щодо надходження до ТОВ «Агротрейд-2010», код в ЄДРПОУ: 37159989, грошових коштів у розмірі 33 000 доларів США, отриманих за борговою розпискою від 15 серпня 2016 року, та щодо їх подальшого оприбуткування, декларування та використання цією юридичною особою (т.1 а.с.140-141). В серпні 2022 року на виконання ухвали суду представником ТОВ «Агротрейд-2010» надано відповідь (т.1 а.с.160-161) 11 жовтня 2022 року ухвалою судді провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №194/939/20 (т.1 а.с.212). 13 березня 2023 року ухвалою судді провадження у справі поновлено (т.1 а.с.229). 17 травня 2023 року підготовче провадження протокольною ухвалою судді закінчено, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с.4). 15 червня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі (т.2 а.с.41-43). 05\~липня 2023\~року ухвалою\~суду під\~головуванням судді\~Батманової В.В.\~провадження по\~справі закрито\~на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (т.2 а.с.62-66). 14 листопада 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу від 05 липня 2023 року про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.125-130). 07 грудня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано для розгляду судді Федоріщеву С.С. та 12 грудня 2023 року ухвалою судді справу прийнято до свого провадження (т.2 а.с.142-144). Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року, яка надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14 грудня 2023 року, справу витребувано із суду першої інстанції для перегляду у касаційному порядку за касаційною скаргою [PERSON] , куди вона й була спрямована 21 грудня 2023 року (т.2 а.с.185-187). 11\~жовтня 2024\~року постановою\~Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду ухвалу від 05 липня 2023 року про скасування ухвали суду першої інстанції від 05 липня 2023 року про закриття провадження по справі, - залишено без змін. Справа надійшла до суду першої інстанції 01 листопада 2024 року (т.2 а.с.229-234). 12 лютого 2025 року в судовому засіданні вирішено питання щодо проведення почеркознавчої експертизи, від проведення якої сторони відмовилися, про допит свідків, вирішено інші підготовчі дії та завершено підготовче засідання (т.3 а.с.3-5). В подальшому справа шість разів призначалася до розгляду, допитувалися свідки, досліджувалися надані докази та наявні матеріали справи, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідач [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Агротрейд-2010» проти задоволення позову заперечували. Фактичні обставини встановлені судом. 15.08.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 33000 доларів США. За умовами договору боржник зобов`язався повернути йому отримані грошові кошти у строк до 15.07.2017 р. На підтвердження правочину [PERSON] у той же день було складено відповідну розписку, названу «Договір займу», у якій останній власноруч зазначив: «Я, [PERSON] , председатель «Агротрейд 2010», для проведения осенне-полевых работ взял деньги у [PERSON] в сумме 33 тыс. долларов США (тридцать три тысячи). Обязуюсь вернуть 15 августа 2017». Датована ця розписка 15.08.2016, та вона підписана [PERSON] , який до свого прізвища додав слова «Соучредитель ООО Агротрейд2010» та [PERSON] , який до свого прізвища додав слова «Директор ООО Агротрейд2010». На розписці також наявний відбиток печатки цього Товариства (т.1 а.с.10). Сторони у даній справі визнають, що запозичені грошові кошти до теперішнього часу не повернуті. Допитаний в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~пояснив,\~що на\~дату складання\~спірної розписки,\~він,\~разом із\~позивачем [PERSON] \~був співзасновником ТОВ «Агротрейд 2010», при написанні розписки він присутній не був, але пам`ятає, що в той період різні люди давали цьому підприємству в борг під відсотки, такі готівкові кошти вносилися директором на розрахунковий рахунок підприємства, а потім віддіали борги з врожаю з відсотками. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що на час написання зазначеної розписки він був співзасновником ТОВ «Агротрейд 2010», грошових коштів за вказаною розпискою він від [PERSON] не отримував, а останній передав їх [PERSON] . Водночас, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року у справі №194/939/20 встановлено, що 15 серпня 2016 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики (займу), за яким відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 33 000 доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу до 15 серпня 2017 року, про що того ж самого дня, у безпосередній присутності свідка [PERSON] , власноручно склав відповідну розписку. Однак, у зазначений строк відповідач не повернув суму боргу за розпискою, став уникати зустрічей з позивачем та ухилятися від телефонних переговорів, і категорично відмовився виконувати боргові зобов`язання. Суд в зазначеній справі встановив, що заявлені позовні вимоги та зазначені стороною позивача обставини об`єктивно підтверджуються власноручною борговою розпискою відповідача [PERSON] , якою він зобов`язався повернути суму отриманих ним у борг грошових коштів в розмірі 33 000 доларів США у строк до 15 серпня 2017 року; показаннями свідка [PERSON] , у присутності якої відповідач [PERSON] отримав позичені ним у позивача [PERSON] грошові кошти у вказаному розмірі та видав позивачеві власноручно складену ним боргову розписку; а також письмовими вимогами на адресу відповідача про необхідність погашення суми боргу. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року завершено апеляційний розгляд цивільної справи № 194/939/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних збитків. Апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] задоволено частково. Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних збитків в розмірі 6 930, 00 доларів США, та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахувань у зв`язку з інфляцією. Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року в частині розміру стягнутого з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору змінено з 10510, 00 грн. на 6 263, 96 грн. В іншій частині рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року залишено без змін. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 11 ч.ч. 1-2 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11). Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За нормами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено у ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що грошові кошти або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13 Верховний Суд України виклав правовий висновок, за яким письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічну позицію Верховний Суд України визначив також у постанові від 11 листопада 2015 року, прийнятій по справі № 6-1967цс15. Отже, у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а відтак суд передусім саме у цих справах встановлює наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказуються факт укладення договору позики і його умови. Тому, усі питання дійсності вчиненого правочину та природи укладеного договору позики є предметом розгляду саме справ за позовами про стягнення суми боргу за договорами позики. У позовній заяві, та під час розгляду справи, представник позивача наполягав на тому, що підставою для визнання недійсним вищезгаданого договору позики є те, що він насправді є удаваним правочином. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В даному випадку, як згадано вище, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року встановлено, що 15 серпня 2016 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики (займу), за яким відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 33 000 доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу до 15 серпня 2017 року, про що того ж самого дня, у безпосередній присутності свідка [PERSON] , власноручно склав відповідну розписку. Однак, у зазначений строк відповідач не повернув суму боргу за розпискою, став уникати зустрічей з позивачем та ухилятися від телефонних переговорів, і категорично відмовився виконувати боргові зобов`язання. Суд в зазначеній справі встановив, що заявлені позовні вимоги та зазначені стороною позивача обставини об`єктивно підтверджуються власноручною борговою розпискою відповідача [PERSON] , якою він зобов`язався повернути суму отриманих ним у борг грошових коштів в розмірі 33 000 доларів США у строк до 15 серпня 2017 року; показаннями свідка [PERSON] , у присутності якої відповідач [PERSON] отримав позичені ним у позивача [PERSON] грошові кошти у вказаному розмірі та видав позивачеві власноручно складену ним боргову розписку; а також письмовими вимогами на адресу відповідача про необхідність погашення суми боргу. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року завершено апеляційний розгляд цивільної справи № 194/939/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних збитків, та апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] задоволено частково: Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних збитків в розмірі 6 930, 00 доларів США, та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахувань у зв`язку з інфляцією. Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року в частині розміру стягнутого з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору змінено з 10510, 00 грн. на 6 263, 96 грн. В іншій частині рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року залишено без змін. Отже, з 21 лютого 2023 року є чинними зміни, внесені у рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року за наслідками апеляційного перегляду. Судом апеляційної інстанції, у тому числі залучивши третю особу - ТОВ «Агротрейд-2010» до участі у справі № 194/939/20 ухвалою від 17 січня 2023 року (https://revestr.court.гоу.ua/Review/108509751), встановлено, що вказана юридична особа за умовами договору позики від 15 серпня 2016 року від позикодавця [PERSON] грошові кошти у розмірі 33 000 доларів США не отримувала, позичені грошові кошти в інтересах ТОВ «Агротрейд-2010» не використовувалися, а позичальником за умовами договору позики виступав саме [PERSON] як фізична особа. Як встановлено у справі № 194/939/20, наявністю печатки товариства на борговій розписці не спростовано її змісту та не доведено, що кошти за вказаною розпискою одержані ТОВ «Агротрейд-2010»; а наявністю на розписці підпису [PERSON] , який перебував на посаді директора товариства та мав вільний доступ до вказаної печатки, також не доведено, що позичальником у правовідносинах позики із [PERSON] було ТОВ «Агротрейд-2010». Тому вищевказані обставини, встановлені рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року по цивільній справі № 194/939/20, що набрали законної сили, виходячи з вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, у першу чергу, є такими, що не підлягають доказуванню при розгляді даної справі, у якій беруть участь ті самі, що й по іншій справі, особи, та щодо яких ці обставини встановлено. Крім того, водночас постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, прийнятій у справі № 194/939/20, зокрема додатково прямо встановлено, конкретизовано та остаточно визначено ті питання, що стосуються дійсності правочину позики між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] від 15 серпня 2016 року у контексті твердження останнього про участь у спірних правовідносинах у якості позичальника ТОВ «Агротрейд-2010». З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що станом на час розгляду даної судової справи між сторонами не залишилося неврегульованих питань, адже відповідні обставини - встановлено, а усі пов`язані з ними спірні питання - вирішено у цивільній справі № 194/939/20, у тому числі під час її апеляційного розгляду. Стороною позивача не доведено, що спірний правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, у зв`язку з чим, в задоволенні позову має бути відмовлено. Зважаючи на результати розгляду справи, судові витрати, понесені стороною позивача, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed