Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 14 131грн. 25 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 4 278 грн. 72 коп. та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 11.10.2024 о 16.27 год. [PERSON] в м. Вінниці по вул. Келецька, 44 керуючи транспортним засобом електросамокатом, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Рено Меган» д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зустріч, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 , 2.9 ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП України. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, про що свідчить постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2024. Згідно з Висновком експерта №ЕД-19/102-25/10499-АВ Вінницького НДЕКЦ МВС вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Рено Меган», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП від 11.10.2024 року, складає 14 131 грн. 25 коп. За експертне дослідження з визначення вартості матеріального збитку, позивачем було сплачено 4 278 грн. 72 коп. Окрім матеріального збитку позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., оскільки внаслідок ДТП позивачу та доньці позивача, яка перебувала на момент ДТП з нею в автомобілі завдано душевних та емоційних переживань. Після ДТП донька позивача перебуває в тривожному стані, погано спить, часто прокидається та боїться сідати в автомобіль. В добровільному порядку відповідач завдану матеріальну та моральну шкоду відшкодувати відмовляється, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених в останньому. Представник відповідача та відповідач, в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. 02.10.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що наданий позивачем висновок експерта містить неточності, які викликають сумніви у відповідача. Огляд транспортного засобу проведено 08.05.2025 через сім місяців після ДТП. Крім того, позивачем не надано доказів, що остання зверталася до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Щодо заявленого відшкодування моральної шкоди то згідно копії відеозапису вбачається, що після ДТП позивач замість заспокоїти дитину вийшла з автомобіля та почала голосно кричати, такі дії позивача могли спричинити тривожний стан дитини. Також представник відповідача заперечував, щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 7 000 грн., посилаючись на те, що до матеріалів справи не долучено звіту про виконану роботу, крім того сума послуг є надмірно завищеною. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеною з наступних підстав. Позивач є власником транспортного засобу «Рено Меган» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а.с. 13/. Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2024 встановлено, що 11.10.2024 о 16.27 год. в м. Вінниці, по вул. Келецька, 44 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом електросамокатом, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засос обом «Рено Меган» д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зустріч, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130, ст. 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП. Згідно Висновку Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.05.2025 №ЕД-19/102-25/10499-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Рено Меган», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 14 131 грн. 25 коп. /а.с. 14-39/. За послуги по виготовленню експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, позивачем було сплачено 4 278 грн. 72 коп. /а.с. 41/. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Згідно із ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною ст.1188 ЦК України, регламентовано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача, посилається на те, що висновок складений лише 12.05.2025, а не на момент ДТП, проте, суд критично ставиться до даних тверджень, оскільки огляд транспортного засобу та вартість завданої матеріальної шкоди розраховано на дату настання ДТП, а сам висновок складений експертом за результатом проведеного дослідження було виготовлено 12.05.2025. Крім того, в разі незгоди з наданим позивачем висновком, відповідач міг скористатися своїм правом та заяви про проведення експертного дослідження транспортного засобу, проте клопотання про повторне проведення експертизи стороною відповідача не заявлялося. Що стосується вимоги, щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та суд вважає за необхідне зазначити про наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 - 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) та у постанові від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20). Аналізуючи встановлені по справі обставини, наведені норми чинного законодавства, роз`яснення та судову практику в аналогічних справах, суд вважає доведеним наявність моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , як особи, яка визнана винною у ДТП та є володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та її доньки, ступінь вини відповідача, його поведінку після ДТП, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визнає обґрунтованим розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем та відповідно задовольняє позовні вимоги в цій частині в розмірі 10 000 грн. Що стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. Представник позивача надав копію Договору про надання правової допомоги від 28.04.2025 року №115/25. Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правової допомоги, розмір плати за надання правової допомоги становить 7 000 грн. Відповідно до постанов Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18 визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 зазначено, що у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно, адже «розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу». Згідно копії квитанції до прибуткового касового від 28.04.2025 позивачем було сплачено кошти в розмірі 7 000 грн. за надання правової допомоги /а.с. 46/. Що стосується стягнення витрат за проведення експертизи, суд дійшов висновку,що відповідач зобов`язаний сплати позивачу за проведення експертизи позивача 4 278 грн. 72 коп. на підставі п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. При звернення до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. З урахуванням того, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved