Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

13 травня 2025 року представниця [PERSON] адвокат Красношлик А.О. звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з вказаною заявою, в якій просила суд, встановити юридичний факт проживання заявниці [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , однією сім?єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року, з якого вони разом проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , де вели спільне господарство, проводили дозвілля, маючи спільний бюджет з посиланням на акт обстеження фактичного місця проживання № 358 від 29.11.2024, виданим виконкомом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області, а [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Петродолинської сільради Овідіопольського району Одеської області. Також зазначає, що 27.06.2023 р. [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації [INFO] . 04.09.2023 р. особовий склад 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] до якого входив стрілець-снайпер солдат [PERSON] виконував бойове завдання поблизу населеного пункту Вільшана, Харківської області, підрозділ утримував визначену лінію оборони від атак противника та приблизно о 04:00 год. ранку по радіозв?язку до командира 7 десантно-штурмової роти 7 десантно-штурмового батальйону капітана [PERSON] надійшла доповідь від старшого групи, яка втримувала визначену лінію оборони, про те, що ворог розпочав щільний артилерійський, мінометний та танковий обстріл позицій, які утримував підрозділ 7 десантно-штурмової роти, у зв?язку з чим, солдат [PERSON] не повернувся на точку збору і зник безвісти 04.09.2023 р. за особливих обставин під час виконання бойового завдання. 15.09.2023 р. заявницею [PERSON] отримано сповіщення сім`ї від [INFO] № 423/3Б про те, що її чоловік стрілець-снайпер 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 04.09.2023 р. в районі н.п. Вільшана, Куп`янського району, Харківської області. За вищезазначеним фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] 18.09.2023 р. ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області були внесені дані до ЄРДР № 12023162250000693 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Крім цього, з моменту зникнення безвісти та станом на сьогоднішній день, [PERSON] регулярно направляються запити до різних інстанцій, з метою отримання інформації щодо місцезнаходження свого чоловіка [PERSON] , однак, інформації щодо місцезнаходження [PERSON] або перебування його в полоні, станом на сьогоднішній день, досі немає. З моменту отримання інформації щодо зникнення безвісти [PERSON] , заявниця [PERSON] неодноразово зверталась до різних інстанцій, уповноважених на розшук осіб, які зникли безвісти, з питанням щодо встановлення його місцезнаходження. Поряд з цим, враховуючи той факт, що факт шлюбних відносин між нею та [PERSON] не підтверджений документально, не на всі запити було надано інформацію. Зокрема, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини у відповіді на запит зазначено про необхідність долучення документів, які підтверджують спорідненість. Таким чином, з метою подальшого здійснення заходів із пошуку безвісті зниклого [PERSON] , отримання достовірних відомостей про місце його перебування, а також інформації про хід та результати його розшуку, а також реалізації інших майнових та немайнових прав [PERSON] , як фактичної дружини зниклого безвісти військовослужбовця, існує необхідність у встановленні факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, що не суперечить чинному законодавству й тягне для заявниці юридичні наслідки, які мають для неї значення, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначеного факту. Приймаючи участь в судовому засіданні, яке відбулось 17.09.2025 р., заявниця та її представниця підтримали вимоги зазначенні у заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та просили її задовольнити. Однак, в подальшому, в судове засідання 01.10.2025 р. заявниця та її представниця не з?явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується особистими розписками, причини неявки суду не повідомили, надіславши на електронну адресу суду свою спільну письмову заяву, в якій повністю підтримали доводи заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яку просили задовольнити та слухати справу за їх відсутності (а.с. 82,84-86). Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши на електронну адресу суду від 18.06.2025 р., в якій просив встановити наявність у даній справі спору про право заявниці на отримання виплат сім?ям військовослужбовців, а також у заяві заявницею не вказано коло близьких родичів [PERSON] (батьки, діти та інші родичі) і не надає доказів про відсутність, у зв?язку з чим, він як представник заінтересованої особи заперечує проти встановлення такого факту, що фактично унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження, а тому просив заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу просив залишити без розгляду (а.с. 47-54). 01.07.2025 р. від представниці заявниці адвоката Красношлик А.О. через підсистему «Електронний суд» до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшло клопотання про долучення доказів, у якому зазначено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі, а також не має інших дітей, окрім спільної доньки з заявницею [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , факт народження якої підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області 19.04.2012 р., яке було долучено до заяви про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] є єдиним сином своїх батьків. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеської області 23.12.1995 р., а мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського районного управління юстиції Одеської області від 04.01.2000 р., а отже, єдиною особою, яка має право отримання виплат [PERSON] , як член сім`ї особи, зниклої безвісті є донька [PERSON] та заявниці - [PERSON] , [INFO] , законним представником якої є її мати - заявниця [PERSON] . Доказів наявності інших осіб, які мають право на отримання виплат [PERSON] , як члени сім`ї особи, зниклою безвісті до суду не надано. Заслухавши доводи та пояснення заявниці, її представниці та показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини другої статті 19 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв?язку із втратою годувальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов?язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з?ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов?язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття сім?ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов?язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. У Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Суд зауважує, що сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених Главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). При цьому слід також врахувати, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05.02.2020 р. факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, а також показаннями свідків : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (сусідів заявниці та [PERSON] ), що заявниця [PERSON] та [PERSON] познайомились працюючи разом в колгоспі в травні 2010 року, після чого між ними зав`язалися романтичні стосунки, та після 6 місяців знайомства, тобто з листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження фактичного місця проживання № 358 від 29.11.2024, виданим Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області (а.с. 16). 06.04.2012 р. у [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області 19.04.2012 р., в якому батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 17). Постійно проживаючи у вищевказаному будинку разом, однією сім`єю, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, облаштовували сумісний побут, вели спільний бюджет, організовували спільні свята та спільно виховували малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Те, що [PERSON] вважав заявницю [PERSON] своєю дружиною підтверджується й письмовими доказами, зокрема, долученими до матеріалів справи фотознімками та фрагментами особистого листування (а.с. 28-42). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона особисто знайома з [PERSON] та [PERSON] з самого початку їх спільного проживання наприкінці 2010 році. В подальшому [PERSON] та [PERSON] стали її сусідами, та яких вона майже щоденно бачила як чоловіка та жінку разом, а також, виховання ними спільної доньки, яке проходило у неї на очах. Відносини [PERSON] та [PERSON] у повній мірі нагадували сім`ю, оскільки вони вели спільне господарство, облаштовували сумісний побут, вели спільний бюджет, вона часто проводили з ними спільний час, відзначали свята, проводила дозвілля разом з ними та була вхожа в їхню сім?ю, а тому бачила, що [PERSON] та [PERSON] з моменту початку спільного проживання жодного разу не розставались та увесь час до моменту призову чоловіка на військову службу проживали разом. Після призову [PERSON] на військову службу пара продовжувала підтримувати стосунки та за першої можливості спілкуватись по телефону, як повноцінна родина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що знайома з заявницею [PERSON] та [PERSON] приблизно 15 років, коли вони обидва стали її сусідами. Вона приймала їх як чоловіка та жінку, вважаючи, що вони офіційно одружені, особливо, після народження у них спільної доньки [PERSON] . Характеризує їх як гарну родину, які постійно проживали разом дружно, вели спільне господарство, виховували доньку. Після призову [PERSON] на військову службу, [PERSON] продовжувала підтримувати стосунки з чоловіком та за першої можливості вони спілкуватись по телефону, як повноцінна родина, свідком чого вона була особисто. Відносини [PERSON] та [PERSON] у повній мірі нагадували сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона особисто знайома з заявницею [PERSON] та [PERSON] ще з самого початку їх спільного проживання у [ADDRESS] . Багато спілкуватися вони почали після народження у неї та [PERSON] з [PERSON] дітей. Вони жили спочатку в одному будинку, потім переїхали до сусіднього будинку. Відносини [PERSON] та [PERSON] у повній мірі нагадували сім`ю, так як постійно проживали разом. Її родина часто проводила з ними спільний час, вони їздили разом відпочивати на природу, на море, разом справляли свята та дні народження дітей. [PERSON] разом з донькою майже щодня зустрічали [PERSON] з роботи - СТО, де він до війни працював механіком. Після призову [PERSON] на військову службу, останній та [PERSON] регулярно, за можливості військовослужбовця [PERSON] , спілкуватись по телефону, як повноцінна родина, що декілька разів відбувалось у її присутності. Також, їй було відомо про наміри [PERSON] та [PERSON] укласти офіційний шлюб, коли останнього відпустять у відпустку з зони бойових дій. Також у судовому засіданні, яке відбулось 17.09.2025 р., допитана у якості свідка заявниця [PERSON] зазначила, що вона познайомилась з [PERSON] у травні 2010 року на роботі, після чого в них зав`язались романтичні стосунки. З листопада 2010 року вони безперервно проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони мали спільні обов`язки притаманні подружжю, вели спільне господарство, обоє працювали на благо родини, мали спільний бюджет та разом виховували доньку. Спільними зусиллями вони забезпечували родину. У всіх питаннях радились одне з одним, займались домашнім господарство, робили спільні побутові закупівлі (меблі, одяг, продукти харчування, ліки і т.і.) За період спільного проживання вони, як пара жодного разу не розставалась, безперервно проживаючи разом. Судом встановлено, що 27.06.2023 р. [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації [INFO] . 04.09.2023 р. особовий склад 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] до якого входив стрілець-снайпер солдат [PERSON] виконував бойове завдання поблизу населеного пункту Вільшана, Харківської області, підрозділ утримував визначену лінію оборони від атак противника. 04.09.2023 р. приблизно о 04:00 год. ранку по радіозв?язку до командира 7 десантно-штурмової роти 7 десантно-штурмового батальйону капітана [PERSON] надійшла доповідь від старшого групи, яка втримувала визначену лінію оборони, про те, що ворог розпочав щільний артилерійський, мінометний та танковий обстріл позицій, які утримував підрозділ 7 десантно-штурмової роти. Через дані події солдат [PERSON] не повернувся на точку збору. Даний військовослужбовець зник безвісти 04.09.2023 р. за особливих обставин під час виконання бойового завдання, що вбачається з витягу наказу Міноборони командира в/ч [NUMBER] № 127к від 25.10.2023 р. (а.с. 20-21). Те, що [PERSON] вважав [PERSON] своєю дружиною підтверджується тим фактом, що 15.09.2023 р. заявницею [PERSON] отримано сповіщення сім`ї від [INFO] № 423/3Б, відповідно до якого, повідомлено, що її чоловік стрілець-снайпер 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 04 вересня 2023 року в районі н.п. Вільшана, Куп`янського р-ну, Харківської області (а.с. 18). Вищезазначене свідчить про той факт, що [PERSON] отримала вищезазначене сповіщення саме як дружина [PERSON] , оскільки він сприймав її як свою дружину і відповідно надав відомості про це до військової частини, зазначивши у якості контактів родичів [PERSON] у якості своєї дружини. Крім цього, до матеріалів справи долучені докази неодноразового вжиття [PERSON] заходів направлених на встановлення місцезнаходження зниклого безвісти [PERSON] , що свідчить про прояви почуття турботи та занепокоєння за життя чоловіка, що є притаманним для сімейних відносин чоловіка та дружини (а.с. 22-27). За вищезазначеним фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] 18.09.2023 р. ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області були внесені дані до ЄРДР № 12023162250000693 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 19). Поряд з цим, враховуючи відсутність юридичного підтвердження сімейних відносин, станом на сьогоднішній день, заявниця [PERSON] стикається з відмовами в отриманні інформації щодо [PERSON] , внаслідок чого вимушена звертатися із запитами до органів, уповноважених на розшук осіб зниклих безвісти, лише як мати їх спільної доньки, а не як дружина, яка проживала з [PERSON] однією сім`єю. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05.02.2020 факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Враховуючи викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги усталені сімейні відносини, що притаманні подружжю [PERSON] та [PERSON] (спільне проживання, спільний бюджет та побут, спільні сімейні кошти, спільна дітина, спільне проводження свят та відпочинку, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю), а також норми законодавства, наведеного вище, суд вважає, що існують всі законні підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2010 року - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з урахуванням відсутності в даному випадку спору про право. Додатково суд зазначає, що оскільки станом на сьогоднішній день, [PERSON] вважається особою, яка зникла безвісти за особливих обставин, суд позбавлений можливості встановити кінцеву дату періоду, коли [PERSON] та [PERSON] припинили проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки це є можливим лише за умови смерті одного з пари або оголошення його померлим, або у випадку, коли такі відносини розірванні з ініціативи одного з подружжя, адже сам по собі факт призову особи на військову службу, або її зникнення безвісти за особливих обставин не свідчить про наявність у неї волевиявлення щодо припинення сімейних відносин з заявницею. Що стосується аргументів представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України викладених у заяві, який фактично не заперечило проти заяви, наголосивши на необхідності доведеності заявницею певних фактів для всебічного розгляду справи, то суд дослідивши матеріали справи, не знайшов підстав для залишення заяви про встановлення факту без розгляду, адже наявність спору про право в даному випадку, представником Міністерства оборони не доведено документально. При цьому суд застосовує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 560/17953/21 (п. 106), де ВП ВС виснувала, що між заявницею та Міністерством оборони України - не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач (міністерство) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Outcome: approved