Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. У період перебування у зареєстрованому шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з відповідачкою. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 02 серпня 2023 року (дня подачі позову) і до повноліття дитини. Наразі обставини змінилися, зокрема сімейний стан позивача, він не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини саме в такому розмірі, нерухомого чи рухомого майна він не має, перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та виховує двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти регулярно хворіють, що передбачає надмірні витрати. Проживають в орендованій квартирі на підставі договору оренди та сплачують щомісяця за оренду вказаної квартири 9 000 грн. Дружина позивача не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дітьми. На підставі викладеного, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2023 року, на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. До суду 06 грудня 2024 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустими доказвми зміни його матеріального стану. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позові просив розгляд справи провести за відсутності позивача. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідачки [PERSON] направила заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 02 серпня 2023 року і до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам № 35981 від 14.03.2025 року головного державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжерегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у [PERSON] існує заборгованість перед [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 02.08.2023 року по 13.03.2025 року у розмірі 60 159,12 грн. Позивач з 14.11.2023 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , з якою мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2023 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.01.2024 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.01.2024 року. Відповідно до Додаткової угоди до договору оренди від 01.04.2023 року та Акту про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 03.07.2024 року, позивач з дружиною та двома дітьми проживає в орендованій квартирі в Київській області, м. Вишгороді, вартість оренди 9000 грн. в місяць. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачемаліментів витратиплатника аліментів,у томучислі напридбання нерухомогоабо рухомогомайна,сума якихперевищує десятикратнийрозмір прожитковогомінімуму дляпрацездатної особи,якщо платникомаліментів недоведено джерелопоходження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Також позивач посилається на таку обставину, як наявність у дітей проблем зі здоров`ям і те, що вони потребують постійного лікування. При цьому до позовної заяви позивач в якості доказу надав лише один консультативний висновок спеціаліста щодо одного з синів [PERSON] від 03.09.2024 року. По-перше, це жодним чином не підтверджує ту обставину, що діти регулярно хворіють чи мають хронічне захворювання, яке потребує тривалого лікування. По-друге, не надано документального підтвердження, що родина несе надмірні витрати в зв`язку з лікуванням. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника осіб, яким він за законом зобов`язаний надавати утримування і які фактично перебувають на його утриманні. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2023 року, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та усталеній судовій практиці щодо розміру аліментів на одну дитину, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Зміна сімейного стану відповідача, а саме народження інших дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. (Постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/017/19). Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24). Більш того діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 у справі №691/926/20. Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи про призначення аліментів, позивач подав відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, у якому посилався на наступні обставини: [PERSON] створив нову сім?ю з [PERSON] та має на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , 16.10.2021 року; зазначав про потребу в купівлі продуктів - 8 тис грн. щотижня; вказав, що поточні місячні втрати на суму близько 20 000 грн.; зазначив про потребу в коштах на ремонт квартири та автомобіля, купівлю препаратів для зниження артеріального тиску. Наведене вказує на те, що при винесенні рішення про стягнення аліментів, судом було враховано ті обставини, на які зараз позивач посилається як на підставу їх зменшення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу та їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed