Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

21 липня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0971308987 від 24.11.2019 року у розмірі 53909,92 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 24 листопада 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0971308987 на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2628516132 від 21.01.2020 року, що акцептована відповідачем 21 січня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Вказані дії були вчиненні відповідачем шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором\~на підписання електронного договору із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої надалі ТОВ\~«Інфінанс» було перераховано грошові кошти.\~Відповідно до умов договору, кредит надавався у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн. в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користуванням траншем. Строк та умови користуванням кожним траншем є окремим та визначається сторонами. 14 липня 2021 року між\~ТОВ\~«Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого\~ТОВ\~«Інфінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі і за договором №0971308987. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором №0971308987, укладеним з відповідачем. 18.02.2025 року було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0971308987. Позивач вказує, що відповідач не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка становить 74629, 90 грн., з яких: 3999,01 грн. - заборгованість за\~кредитом (за тілом кредиту), 70629,91 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Однак, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 53909,92 грн., з яких: 3999,99 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 49909,93 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Заборгованість не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0971308987 від 24 листопада 2019 року в розмірі 53909,92 грн., а також 2422,40 грн. судового збору та 17000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 07 жовтня 2025 року представник позивача Сердійчук Я.Я. направив заяву до суду через систему «Електронний суд» про розгляд справи без участі представника позивача, в позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо можливого розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Панасюк В.Б. в судовому засіданні позов визнав частково, а саме тіло кредиту в розмірі 3999,99 грн. та проценти за 30 днів користування кредитом в розмірі 2100,00 грн. Останній суду пояснив, що згідно Договору, зокрема п. 1.6 строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику 30 календарних днів (до 21.02.2020 року) з моменту перерахування кредиту позивальнику. В матеріалах справи відсутня Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором відповідно до Методики Національного банку України. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом понадстрокове користування коштами, які згідно Заявки-анкети № 2628516131 від 21.01.2020 року в рамках договору № 0971308987 від 24.11.2019 року не передбачені. Щодо сплачених відсотків відповідачем 19.02.2020 року в сумі 2100,00 грн. та 0,01 грн сплати за тілом кредиту, то остання не пам`ятає чи сплачувала, оскільки пройшов значний час. Щодо судових витрат представник відповідача зазначив, що так як відповідачка визнає позов частково то судовий збір просить задовольнити частково - пропорційно задоволеним вимогам; витрати на правову допомогу заявлені позивачем є необґрунтовані та завищенні, так як вбачається із матеріалів справи позовна заява підписана директором товариства, а не представником, договір укладений про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням, а не з конкретним адвокатом, ордеру до матеріалів справи не додано, окрім того із прайс-листа вбачається, що усна консультація з вивченням документів вартує - фіксована ціна роботи 2000,00 грн., погодинна від 1500,00 грн., однак в заявці на надання юридичної допомоги № 32 від 02.06.2025 року та у витягу з Акту № 13 від 30.06.2025 року зазначено, що надання усної консультації з вивченням документів витрачено 2 години, вартість одиниці виміру 2000,00 грн, ціна за послугу становить 4000,00 грн., що суперечить самому прайсу. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так судом об`єктивно встановлено, що 24 листопада 2019 року ТОВ\~«Інфінанс» (товариство) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронній формі договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0971308987 (Договір), згідно з яким товариство зобов`язалося надати позичальнику фінансовий кредит для власних потреб на умовах цього Договору та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (Правила), які є невід`ємною частиною Договору, а позичальник зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором і Правилами (пункт 1.1 Договору). Сторони підписали Договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ТОВ\~«Інфінанс» 2L3Z8W, [PERSON] 9u0r0r). Пунктом 1.2 Договору визначено, що\~кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку № 1 та додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку № 3 та додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: додатку № 1 та додатку № 2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відповідно до пункту 1.6 Договору сторони погодили наступні загальні умови: максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) 20 000 грн.; максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору\~ при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку № 3 та додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування. За змістом пунктів 7.1, 7.3, 7.4 Правил відсотки за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день повернення включно. Відсотки нараховуються щоденно. Нарахування відсотків здійснюється також у неробочий чи святковий день. Повернення заборгованості здійснюється одним платежем по закінчення строку поточного кредиту (траншу), встановленого в договорі. В силу пункту 8.2 Правил строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу). Як передбачено пунктом 8.3 Правил, продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент продовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії договору не закінчився (підпункт 8.3.1.); повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги товариства штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (підпункт 8.3.2). Згідно з пунктом 8.4 Правил продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем). Як вбачається із розрахунку заборгованості позичальник 19 лютого 2020 року сплатила 2100,00 грн. відсотки за користування кредитом та 0,01 грн. тіла кредиту, що відповідно до пункту 8.2 та пункту 8.4 Правил є продовженням строку дії поточного кредиту, тобто траншу на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу), тобто на 30 днів. В подальшому позичальником не було сплачено відсотки за користування кредитом, в тому числі після спливу наступних 30 днів (який було продовжено відповідно до Правил) відповідно до наявного у справі розрахунку. З огляду на зазначене строк вказаного траншу не продовжується далі, відповідно до вимог Правил. 21 січня 2020 року в рамках Договору ТОВ\~«Інфінанс» надало [PERSON] кредит (транш) у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів під 1,75% за один день користування кредитом. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2 100 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом траншем становить 638,75%. Сторони підписали оферту та акцепт шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (2n9z2u). Того ж дня ТОВ\~«Інфінанс» перерахувало на банківський рахунок [PERSON] кредитні кошти в сумі 4 000 грн., [PERSON] не виконала зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, що визнається стороною відповідача. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №14-07/21 (далі договір факторингу), за умовами якого ТОВ «Інфінанс» за плату відступило ТОВ «Вердикт Капітал» своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі до [PERSON] за\~договором №0971308987 від 24 листопада 2019 року. Відповідно до пункту 2.3 договору факторингу клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників. Пунктом 6.1.4 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. За змістом пункту 7.1 договору факторингу сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1 561 454 грн 09 коп. Згідно з платіжним дорученням від 14 липня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Інфінанс» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 1 561 454 грн 09 коп. Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників, із якого слідує, що ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] щодо стягнення 3 999 грн. 99 коп. заборгованості по кредиту та 35 770,00 грн. заборгованості по процентам. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір\~про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого\~ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр»\~за плату своє право вимоги, що належало йому на підставі раніше укладеного з\~ТОВ «Інфінанс» договору факторингу. Пунктом 5.2 цього договору визначено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором і набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Того ж дня сторони підписали\~акт приймання-передачі реєстру боржників,\~із якого слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до [PERSON] щодо стягнення 3 999 грн 99 коп. заборгованості по кредиту та 70629 грн. 91 коп. заборгованості по процентам. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» (первісний кредитор) і ТОВ «Факторинг Партнерс» (новий кредитор) укладено договір\~про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25, за умовами якого\~ТОВ «Коллект Центр» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс»\~за плату своє право вимоги, що належало йому на підставі раніше укладеного з\~ТОВ «Інфінанс» договору факторингу. Пунктом 5.2 цього договору визначено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором і набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Того ж дня сторони підписали\~акт приймання-передачі реєстру боржників,\~із якого слідує, що ТОВ «Коллект Центр» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до [PERSON] щодо стягнення 3 999 грн 99 коп. заборгованості по кредиту та 70629 грн. 91 коп. заборгованості по процентам. Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку\~кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право\~кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові\~Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа\~910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що\~можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Зібрані докази вказують на те, що 24 листопада 2019 року ТОВ\~«Інфінанс» і [PERSON] уклали договір кредитної лінії, на виконання якого 21 січня 2020 року ТОВ\~«Інфінанс» надало відповідачці третій транш у розмірі 4 000 грн., а остання зобов`язалася через 30 днів (до 19 лютого 2020 року) повернути цей кредит і сплатити проценти одноразовим платежем у розмірі 2\~100,00 грн. (4000?1,75%?30). Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула кредитні кошти однак сплатила 0,01 грн. тіло кредиту та проценти за користування ними в розмірі 2100,00 грн. тим самим продовжила дію строку користування на строк користування кредитом (траншем) ще на 30 днів, згідно умов Правил. В подальшому [PERSON] після спливу даних 30 днів не повернула кредитні кошти за поточним траншем та проценти за користування ними. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів та визнається самою відповідачкою, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню. Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований, оскільки, як зазначалось вище,\~ТОВ\~«Інфінанс» передав право вимоги по процентам за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0971308987 від 24 листопада 2019 року у сумі\~35770,00 грн. В той же час, слід також зазначити, що відповідно до умов\~договору позичальник\~отримав\~перший транш строком на 30 днів. Згідно з п. 3.3 договору строк користування поточним кредитом ( траншем) може бути змінений виключно за умови попередньо сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та слати пені (в разі наявності простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату) на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за договором №0971308987 від 24 листопада 2019 року». Відповідно до розрахунку заборгованості судом встановлено, що строк користування поточним траншем (в сумі 4000,00 грн. на 30 днів) змінено ще на 30 днів та закінчується 19.02.2020 року (у зв`язку із сплатою процентів за користування кредитними коштами), а тому строк кредитування за вищевказаним договором за поточним кредитом відповідно до заявки-анкети № 2628516132 від 21 січня 2020 року становить 60 днів. Враховуючи, що сторони договору надання позики погодили, що відсоткова ставка становить 1,75% за один день користування кредитом, а тому сума заборгованості за 30 календарних днів (строк продовженого користування поточним траншем, оскільки відповідач за 30 днів користування поточним траншем сплатила проценти в сумі 2100,00 грн 19.02.2020 року) складає 2100,00 грн. Суд звертає увагу на те, що\~поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані уст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що сторони узгодили строк кредитування (строк виконання зобов`язання), який є відмінним від строку дії договору, а тому нарахування відсотків поза межами узгодженого сторонами тридцятиденного строку кредитування є неправомірним, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 2100,00 грн. З огляду на\~викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0971308987 від 24 листопада 2019 року, а саме на підставі Заявки-анкети № 2628516132 від 21 січня 2020 року, пропозиції надання 3 траншу кредиту відповідно до даної заявки-анкети та акцент оферти від 21 січня 2020 року на отримання 3 траншу кредиту згідно вказаної заявки-анкети, яка становить\~6099,99 грн.,\~з яких: 3999,99 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2100,00 грн заборгованість по процентам. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 273,97 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам на 11,31%). Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial