Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник ФОП Галкіна\~Г.О. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути солодіарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 2117,54 грн., яка складається з 1690,30 грн. боргу за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 по грудень 2024, інфляційні втрати у розмірі 401,50 грн., 3 % річних у розмірі 106,74 грн., а також судові витрати у розмірі 7938,96 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП [PERSON] 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно додатку № 1 до вказаного акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до мешканців за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до акту звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] за період з липня 2019 року по квітня 2021 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами становить 1690,30 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , власниками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з огляду на приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі не погасили дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат, розмір яких склав 401,50 грн., та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 106,74 грн. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову, в тому числі, застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Свій відзив мотивує тим, що вона не мала будь-яких відносин з КП «ЕКОСЕРВІС», код ЄДРПОУ 31789191, не споживала та не користувалася послугами, які, нібито, надавала їй дана організація. В цьому сенсі вона також не є споживачем, як стверджує представниця позивача, відповідно до положень пунктів 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно, вона не лише не має жодного стосунку до якогось договору № 201502019, особового рахунку № [NUMBER] , а й не споживала та не користувалася не потрібними їй послугами КП «ЕКОСЕРВІС». Крім того, відсутня інформація про появу, виникнення особового рахунку № [NUMBER] , про будь-який облік по ньому. При тому, що для такого розрахунку взагалі відсутня правова основа заборгованості за комунальні послуги, ще й розрахунки за період з липня 2019 року до квітня 2021 року виконані без урахування тієї обставини, що заборгованість на суму 1609,30 грн. утворилася лише на кінець квітня 2021 року та не може фігурувати в розрахунках накопичувальної суми за кожний окремий місяць даного періоду. Тобто загальна сума інфляційних витрат та загальна сума 3% річних не лише не обгрунтована, ще й розрахована зі системними помилками. Позивач просить стягнути з неї витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., що перевищує розумні межі, враховуючи характер справи і не надаючи підстав. Ця справа є типовою, малозначною і стосується побутових платежів за житлово-комунальні послуги. Її не можна вважати складною або такою, що вимагає надмірної юридичної експертизи. Також ФОП Галкін мав право пред?являти лише ті вимоги, які вже були належним чином сформовані та підтверджені КП «Екосервіс» на момент відступлення права вимоги. Однак позивач включив до суми позову нарахування інфляційних втрат, річних відсотків і, можливо, інші розрахунки, які не були зафіксовані у первісному зобов?язанні. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що з аналізу норм Закону №540-IX, Закону №2120-IX, Закону №3450-IX вбачається, що строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості не завершився, оскільки його перебіг був продовжений на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та зупинений на час дії воєнного стану в Україні. [PERSON] посилається на те, що у заявлений період не доведено факту надання послуг за адресою: [ADDRESS] , однак доказів того, що відповідачі зверталися щодо відключення їх, як споживача, від надання послуг не надано. Додатково зазначає, що непроживання відповідачів у квартирі, яка належить їм на праві власності, та факт відсутності їх реєстрації у цій квартирі не звільняє від обов?язку сплачувати житлово-комунальні послуги. Докази, що за адресою проживає менша кількість осіб, відповідачі повинні були надати виконавцю послуг в той період, коли такі послуги надавалися. У зв?язку з тим, що ніякої інформації від відповідачів Комунальному підприємству «Екосервіс» не надходило, останній правомірно нараховував заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Акт щодо проживання у квартирі [ADDRESS] , складений [PERSON] , від 20.07.2025, що доданий до відзиву на позовну заяву, не заслуговує на увагу. Посилання [PERSON] у відзиві на позовну заяву на те, що вона не користувалася послугами з вивезення побутових відходів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у підтвердження таких доводів заявником не надано жодного допустимого доказу. З матеріалів справи слідує, що відповідачі до Комунального підприємства «Екосервіс» офіційно не зверталися, тому останнім правомірно нараховувалася заборгованість за надані послуги з управління побутовими відходами. Жодних заперечень щодо невиконання умов договору (неотримання послуг) відповідачі на адресу Комунального підприємства «Екосервіс» не направляли. Позивач, як новий кредитор до відповідачів на підставі передання права вимоги, має повне законне право звертатися з вимогами про стягнення: основної суми боргу; інфляційних втрат за весь період прострочення; трьох процентів річних. Таким чином, вимоги нового кредитора є законними, обґрунтованими і відповідають положенням чинного законодавства України. Відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що законодавчі зупинки або продовження строків позовної давності під час карантину (2020-2023) та воєнного стану (з 24.02.2022) застосовуються лише у випадках, коли кредитор або позивач не могли реально реалізувати своє право. Позов поданий у 2025 році після спливу строку позовної давності щодо боргу 2019-2021 років. У даному випадку первісний кредитор або позивач мали можливість звернутися до суду чи реалізувати право через доступні електронні сервіси. Строк позовної давності відносно останнього нарахування заборгованості за квітень 2021 року сплив саме у квітні 2024 року, оскільки ніщо не заважало збанкрутілому КП «ЕКОСЕРВІС» подати позов про стягнення існуючої, на його суб?єктивну думку, заборгованості. Щодо слушного зауваження про ненадання нею доказів некористування послугами з вивезення побутових відходів вона не може надати доказів того, чого не було взагалі, на відміну від позивача, якому в якості доказів користування слугують лише положення нормативно-правових актів. Законодавець не може покласти обов?язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, користування якими відсутнє. Так само позивач не надав доказів звернення КП «Екосервіс» до неї з офертою про укладення відповідного договору та її конклюдентних дій з прийняття пропозиції, хоча б й у вигляді мовчання. Саме тому важлива не відсутність доказів її офіційного звертання до КП «Екосервіс», а відсутність доказів будь-якої комунікації за ініціативою надавача незамовлених послуг. Таким чином, вона утримувала належне їй майно, яке зобов?язує, без користування послугами КП «ЕКОСЕРВІС». Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задоволити, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні у задоволені позовних вимог просила відмовити, обрунтовуючи вищевказаними аргументами. Додатково зазначила, що вона та відповідачка [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] по 1/2 частині кожна, а не по 1/6, як вказує позивач. Проте відповідачка [PERSON] уже багато років проживає за кордоном і майном не цікавиться. Просила врахувати, що фактично за той період, коли нараховувався борг, в квартирі було зареєстровано 6 осіб, а не 5, як вказано в розрахунку. Наголошувала, що згідно правових позицій Верховного Суду та судової практики акт звірки не є первинним документом в розумінні бухгалтерського обліку, а без первинних докуметів неможливо підтвердити факт наявності боргу. Більше того, не доведено фактичного надання послуг. Крім того, заперечувала щодо долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу, так як вони подані з порушенням процесуального порядку, про що також подала письмове клопотання. А також вважає їх завищеними. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 25, 62). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 30.06.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 16.07.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідачку [PERSON] викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. 23.07.2025 представник позивача подала до суду клопотання про долучення доказів (а.с. 41-58). 30.07.2025 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 63-81). Ухвалою суду від 04.08.2025 судові засідання по справі постановлено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участі представника позивача адвоката Казак Єлизавети Сергіївни. 06.08.2025 представник позивача подала до суду відповідь на відзив (а.с. 93-123). 19.08.2025 відповідачка [PERSON] подала до суду клопотання та заперечення на відповідь на відзив (а.с. 124-140). 07.10.2025 представник позивача подала до суду клопотання про долучення доказів (а.с. 146-156). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до\~протоколу електронного\~аукціону №\~BRD001-UA-20241028-00226\~від 07.11.2024\~переможцем аукціону\~є ФОП\~ [PERSON] , та 14.11.2024\~на підставі\~вказаного протоколу\~аукціону між\~КП «Екосервіс»\~Калуської міської\~ради та\~ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. В додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради, зокрема, в якому містяться відомості про [PERSON] , у якої наявна заборгованість у розмірі 1609,30 грн. за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки № 418833010 від 20.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна квартира за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності по 1/6 частці належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.07.2019 по 31.12.2024 розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] становить 1609,30 грн. Відповідно до акту щодо проживання у квартирі [ADDRESS] , складеного 20.07.2025 [PERSON] в присутності жителів вказаного будинку, за період з травня 2016 року по вересень 2022 року у вказаній квартирі перебувала [PERSON] з дочкою [PERSON] (а.с. 71). Тарифи з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади затверджувалися відповідними рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с. 105-117). Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як свідчить тлумачення статті 526\~ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 2 ст.\~625\~ЦК України\~визначено,\~що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 510\~Цивільного кодексу\~України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513\~Цивільного кодексу\~України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Судом встановлено, що КП «Екосервіс»\~здійснювало вивезення\~та захоронення\~твердих побутових\~відходів на\~території Калуської\~територіальної громади. Тарифи з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади затверджувалися відповідними рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто він є новим кредитором щодо [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] , та між ними і КП «Екосервіс» Калуської міської ради, правонаступником якого є ФОП [PERSON] , виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Доказів належного виконання зобов`язань відповідачі суду не надали, а також не подали будь-яких доказів на спростування користування ними наданими їм КП «Екосервіс» послугами. Крім того, відповідачі не надали будь-яких доказів того, що вони у встановленому законом порядку відмовлялися від надання послуг КП «Екосервіс», а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати. З огляду на що встановлено, що КП «Екосервіс» надавав відповідачам відповідні послуги, однак останні не виконували свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1609,30 грн. Водночас суд вважає неспроможним твердження відповідачки [PERSON] , що нею не укладався будь-який догорів з КП «Екосервіс», як на підставу для відмови у задоволені позову, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 14.02.2018 в справі №462/6393/15-ц). Також згідно з ч. 1 ст.\~543\~ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до 3 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Звернення ФОП\~ [PERSON] з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до двох відповідачів, є його правом, як кредитора та позивача. Позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги із тих осіб, відомості про яких наявні у нього, що не позбавляє в подальшому права відповідачів, які солідарно виконали зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти з інших мешканців та/або осіб зареєстрованих у житлі споживачів житла (у період формування спірної заборгованості), відповідно до частки споживання кожного. Також, оскільки відповідачі не погасили дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, ФОП [PERSON] має право вимагати відшкодування інфляційних витрат та нарахування 3% річних на суму заборгованості. Однак, позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості в сумі 1609,30 грн. включає в себе відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу, на такі нарахування. Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс», тобто з 14.11.2024. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % х кількість днів прострочення / кількість днів у році. А тому, 3% річних за період з 14.11.2024 до 23.06.2025 становить 29,35 грн. ((1609,30 грн. x 3 % x 48 днів : 366 днів) + (1609,30 x 3 % x 174 днів : 365 днів)). Водночас інфляційні втрати з урахування встановленого індексу інфляції складають 161,04 грн. (1609,30 грн. ? 110,007% (сукупний індекс інфляції) - 1609,30 грн.). Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11\~березня 2020\~№ 211«Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Отже, з 02.04.2020 визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений. Законом України «Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~від 15.03.2022\~№ 2120-IX в редакції Закону України\~«Про внесення\~змін до\~Цивільного кодексу\~України щодо\~вдосконалення порядку\~відкриття та\~оформлення спадщини»\~від 08.11.2023\~№ 3450-IX розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності було продовжено на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються. Таким чином, загальна сума заборгованості за надані послуги з управління побутовими відходами з врахуванням інфляційних збитків та 3 % річних становить 1799,69 грн. та її необхідно солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача. Розподіл судових витрат: відповідно ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією від 25.06.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн. (а.с. 11). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з\~відповідачів на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сплачений ним\~судовий збір\~в розмірі\~по 484,48\~грн. ((1799,69 грн. х 968,96 грн. / 2117,54 грн.) / 2) з кожного. Частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у 7000,00 грн. представник позивача надала суду: договір про надання професійної правничої допомоги № 02 від 20.06.2025 укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та ФОП [PERSON] (а.с. 48-49), додаток № 1 від 20.06.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 02 від 20.06.2025 (а.с. 51), акт № 01 від 22.07.2025 та акт № 02 від 06.10.2025 здачі приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 02 від 20.06.2025, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг (а.с. 52, 150), рахунок на оплату № 03 від 07.07.2025 (а.с. 53), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 54). Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, заяву відповідачки про неспівмірність зазначених втрат, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 849,90 грн. ((1799,69 грн. х 2000,00 грн. / 2117,54 грн.) / 2) з кожного, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 253, 256, 257, 264, 512, 512-514, 526, 530, 536, 543, 625 ЦК України, ст.ст.\~1,\~5,\~7,\~9,\~27\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,

Outcome: partial