Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

26 травня 2025 року представник позивача - адвокат Карлаш І.А., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] .. У своїй заяві зазначив, що [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем з 31 травня 2023 року. Від шлюбу\~у сторін\~спільні діти,\~в тому\~числі неповнолітні,\~відсутні.\~Приблизно з 01.03.2025 сімейне життя між сторонами погіршилось, спільне проживання припинилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбу. [PERSON] регулярно застосовував до позивачки насильство, що підтверджується рішеннями Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2023 та від 23.08.2024. Позивачка вважає, що сім`я остаточно розпалась, її збереження неможливе та недоцільне. Головуючим по справі шляхом автоматизованого розподілу визначено суддю Дудікова А.В. 17.06.2025 на підставі розпорядження №92 керівника апарату Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у зв`язку із тривалою відпусткою судді Дудікова А.В., що унеможливлює\~ участь судді у розгляді справи та на виконання Рішення зборів суддів Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2025 року № 3 «Про порядок проведення повторного автоматизованого розподілу невирішених справ судді Дудікова А.В.», а також з метою недопущення порушення\~ строків розгляду справи, відповідно до підпунктів 2.3.43, 2.3.44, 2.3.47 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, в результаті чого головуючим у справі призначено суддю Науменко Я.О. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2025 прийнято до розгляду цивільну справу №215/4225/25 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 04.08.2025. 04.08.2025 за ухвалою суду провадження у справі зупинено та надано сторонам строк для примирення один місяць. 04.09.2025 провадження у справі відновлено та призначено до розгляду на 22.09.2025. 22.09.2025 розгляд справи відкладено на 09.10.2025 у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про повідомлення відповідача про розгляд справи. 09.10.2025 сторони, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явились. Представник позивача - адвокат Карлаш І.А. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, підтримку позову та просить шлюб розірвати ( вх. №19159). Відповідач надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову, просив позовну заяву задовольнити, шлюб розірвати (вх. №12047 від 12.06.2025, а.с.26-27). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 31 травня 2023 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 31.05.2023 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №115 (а.с.8). Від шлюбу у сторін спільні діти, в тому числі неповнолітні, відсутні. Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, із березня\~2025\~року\~спільне проживання\~сторін припинено,\~що призвело\~до фактичного\~розпаду сім`ї\~та припинення\~шлюбних відносин. Відповідач систематично\~вчиняв домашнє\~насильство щодо\~позивачки,\~що підтверджується\~рішеннями Саксаганського\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу від\~05.12.2023\~та 23.08.2024. Позивачка вважає, що сім`я остаточно розпалась, її відновлення є неможливим і недоцільним. \~З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved