Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

18 липня 2025 року через систему «Електронний суд» (зареєстровано 21.07.2025 року) від представника позивача [PERSON] адвоката Подберезської Наталії Валеріївни надійшла позовна заява, в якій вона просить: зняти арешт, реєстраційний номер обтяження: 10122304, зареєстровано: 09.08.2010 14:47:51 за № 10122304 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про накладення арешту 06.08.2010 року, Прокуратура м.Одеси, слідчий Прокуратури м.Одеси Попов С.М., накладення арешту на частину квартири; об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] ; власник [PERSON] , код [NUMBER] ; обтяжувач прокуратура м.Одеси. Ухвалою судді від 23 липня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представника позивача [PERSON] адвокат Подберезська Наталія Валеріївна у судове засідання не з`явилася, звернулася з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Представник відповідач Одеської обласної\~прокуратури Кащенко Вікторія Анатоліївна в судовому засіданні повідомила, що підстави для існування арешту майна на теперішній час відсутні. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної приватної власності [PERSON] та її сину [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.1994 року, укладеного та зареєстрованого на Одеській товарній біржі. Їх право власності зареєстровано в ОМБТІ 05.08.1994 р. під № 616, кн.59 пр., стор.152. Постановою слідчого прокуратури м.Одеси від 06 серпня 2010 року було накладено арешт на 1/2 частину зазначеної вище квартири, яка належить [PERSON] , яка на той час була обвинуваченою в кримінальному провадженні. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 28086449 від 09.08.2010 р., виданого Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис щодо накладення арешту на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження - 10122304, контрольна сума А44Е9Е81БД. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси (головуючий суддя Деркачов О.В.) від 06.05.2021 року, [PERSON] , на підставі ст.49 КК України, ст.ст.7-1, 11-1, ч.1 ст.282 КПК України 1960 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальну справу №051201000145 закрито. Оскільки власник майна [PERSON] вже не є підозрюваним чи обвинуваченим у відповідному кримінальному провадженні, подальше накладення арешту на майно порушує право власника на володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Арешт на спірний об`єкт нерухомості було накладено слідчим на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Отже, питання про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12.06.2019 року (Справа № 766/21865/17) висловила наступну позицію щодо цивільної юрисдикції справ про зняття арешту, що був накладений в межах кримінальної справи: вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц. У випадку арешту майна, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, такий арешт знімається у порядку цивільного судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. За таких обставин вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №766/21865/17). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5\~\~Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При таких обставинах та з огляду на те, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved