Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі) про стягнення заборгованості. В позовній заяві представник позивача просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 15 136, 03 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 18 492, 41 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 23 468, 08 грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 69 098, 71 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 16 044, 15 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 51409,07 грн.; ??заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 969,23 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 482,58 грн., що разом складає 195100,26 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028, 00 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Відповідачі зареєстровані у [ADDRESS] , яка під`єднана до внутрішньо будинкової системи тепло та водопостачання, а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідачі в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого за ними обліковується зазначена вище сума заборгованості. Відповідачі в добровільному порядку заборгованість не сплачують, тому позивач звернувся до суду на захист порушеного права. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024 року матеріали справи передані для розгляду судді [PERSON] На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2025р. № 01-08-215 щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 10.03.2025р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 17.03.2025р. від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 10.03.2025р Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 01 травня 2025 року на адресу суду від відповідача6 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] не заперечує проти позову, разом з тим вважає, що позивачем неправильно розраховано суму боргу. Просила застосувати строки позовної давності та відмовити в частині задоволення позовних вимог щодо [PERSON] . Водночас, разом із відзивом було подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання про витребування доказів. З приводу клопотання відповідача6 в частині щодо розгляду даної справи з викликом сторін, суд зазначає наступне. Як зазначає відповідач6, враховуючи викладене у відзиві на позовну заяву, а також те, що розмір позовних вимог перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, просить проводити розгляд справи з повідомленням сторін. Згідно із частинами 2, 4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ч.6 ст.19 ЦПК України). За приписами ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, суд врахував норми п. 2 ч. 6 ст.19 ЦПК України, якими визначено, які справи для цілей цього Кодексу є справами малозначними. Суд звертає увагу, що клопотання відповідача не містить достатніх підстав, тобто, у ньому не вказано, які саме обставини зумовлюють необхідність проведення судового засідання із викликом сторін та що об`єктивно перешкоджає розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у ній письмових доказів. Варто зауважити, що забезпечуючи принцип змагальності сторін, законодавцем встановлено правило, за яким свої доводи, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору сторони викладають у заявах по суті справи, якими відповідно до частини другої статті 174 ЦПК України для відповідача є відзив на позовну заяву. Оскільки ця справа є справою малозначною, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому відсутні підстави для розгляду цієї справи в судовому засіданні із викликом сторін. З приводу клопотання про витребування доказів, суд зазначає наступне. У клопотанні, відповідач6 просить витребувати довідки про перебування на тимчасовому або постійному консульському обліку або довідки про перетин державного кордону від ДПСУ [PERSON] та [PERSON] , які з 17.03.2022р. по теперішній час перебувають в евакуації у Швеції, а також [PERSON] , відповідача 6 у справі, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка перебувала там же з 04.03.2022р. по 23.05.2022р. Довідки необхідні як доказ їхнього непроживання за адресою реєстрації і зменшення боргу Відповідачів 1-6 за споживання гарячого водопостачання, а також детальну інформацію про постачання гарячої води обслуговуючою будинок [ADDRESS] КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», оскільки надана позивачем інформація неточно відображає періоди відсутності гарячого водопостачання. Разом з тим, суд вважає, що дане клопотання відповідачем6 заявлено передчасно, з порушенням вимог ст. 84 ЦПК України, оскільки недоведено неможливість отримати відповідні докази самостійно. Окрім того, суд наголошує, що [PERSON] не є відповідачем у справі. 12 травня 2025 року до суду надійшла інформація щодо права власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Разом з тим, даний документ поданий до суду після закінчення процесуальних строків, встановлених судом. Заяв про поновлення процесуального строку до суду не надходило, тому відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК суд залишає без розгляду відповідь на відзив представника позивача. 23 червня 2025 року від відповідача6 надійшли заперечення на відповідь на відзив. Від інших учасників справи відзив на позовну заяву до суду не надходив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: - договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від № 34 (5085) (надалі - Договір); - щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Квартира [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло та водопостачання, про що свідчать надані позивачем докази. Відповідно до відомостей отриманих з від Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" квартира [ADDRESS] на праві власносні не реєструвалася. Водночас, згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Згідно наданих представником позивача документів, особовий рахунок за аресою: [ADDRESS] відкритий на прізвище [PERSON] . Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлялись (не відключалися). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачами підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість. Позивач, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор), прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33 628, 44 грн. за вказаною вище адресою. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). В загальному, станом на 01.06.2024 за відповідачами обліковується наступна заборгованість: сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 23468,08 грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 69098,71 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 16044,15 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 51409,07 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 33628,44 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 969,23 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 482,58 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн, що разом складає 195100,26 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Правовідносини у сфері наданих послуг з ЦО/ЦПГВ регулювалися Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила 630). Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІП, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019№ 1182) та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830). Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (далі - Закон) передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Станом на дату подання позовної заяви письмовий договір між позивачем та відповідачами не укладений. Однак, відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2024 року у справі №463/6799/18. Розрахунки з відповідачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими Постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими відповідними Розпорядженнями КМДА, за кожну відпущену Гігакалорію. Отже, за період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався діючий тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору. Позивачем належним чином здійснювалось постачання теплової енергії та гарячої води до приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується корінцями нарядів, які наявні в матеріалах справи. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від них виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Частина перша, друга статті 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Отже, позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення та послуг з водовідведення та гарячої води, а відповідачі у свою чергу порушують свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у них виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 15136, 03 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 18492, 41 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 23468,08 грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 69098,71 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 16044,15 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 51409,07 грн.; ??заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 969,23 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 482,58 грн., що разом складає 195 100, 26 грн. Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вбачається із розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , позивач просить стягнути суму заборгованості до 01.05.2018 року, а також за період з 01.05.2018 по 31.05.2024р. З матеріалів справи вбачається, що датою народження [PERSON] є [INFO] , тобто останній досяг повноліття [INFO] . Датою народження [PERSON] є [INFO] , тобто остання досягла повноліття [INFO] , у період який не охоплюється виникненням вказаних правовідносин. Враховуючи, що відповідач [PERSON] досяг повноліття у 2019 р., відносно нього позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, при цьому відповідач [PERSON] , досягла повноліття лише у 2024 році, а тому позовні вимоги відносно неї не підлягають до задоволення. У відзиві позивач просить застовути строки позовної давності посилаючись на те, що строк позовної давності сплинув у жовтні 2012 року, а тому потрібно стягувати заборгованість починаючи з березня 2022 року. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача6 про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як вбачається з позовних вимог, окрім іншого, представником позивача заявлено вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 136, 03 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 18 492, 41 грн. Тобто, вимоги, які пред`явлені за період до квітня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. Разом з тим, представником позивача до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості, який починається з липня 2017 року. Згідно даного розрахунку заборгованість до липня 2017 року послуги з централізованого опалення становить 8 374, 54 грн.; заборгованість до липня 2017 року послуги з централізованого гарячого водопостачання становить 15 734, 95 грн. За період з липня 2017 року по травень 2018 року нараховано заборгованість послуги з централізованого опалення у розмірі 6 761, 49 грн.; заборгованість послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 8 210, 24 грн. За наведених обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період до липня 2017 року у загальному розмірі 24 109, 49 грн. не підлягають задоволенню, оскільки неможливо встановити чи дана заборгованість виникла в межах строку позовної давності. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На момент розгляду справи відповідачі не сплатили зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості суду надано не було. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. В порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір за звернення до суду з даним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 2 738, 44 грн.

Outcome: partial