Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. І. Стислий виклад позицій учасників справи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1948, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання стосунків відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає матеріальної допомоги на його утримання, а сама позивач не має матеріальної змоги забезпечити сина всім необхідним, тому вона вимушена звернутись до суду. Син [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача. На даний час відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, він є працездатний та матеріально забезпечений, на користь інших осіб аліменти не сплачує. Всі ці обставини змусили позивача звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з метою забезпечення дитини всім необхідним та надання дитині можливості нормально розвиватися. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 12 серпня 2025 року не надав відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2025 року справу передано на розгляд судді Рижко Г.О. та отримано суддею 05 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 15 вересня 2025 року о 12 год. 30 хв. 15 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання, призначене 15 вересня 2025 року о 12 год. 30 хв. відповідач не з`явився, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 09 жовтня 2025 року на 12 год. 30 хв. Відповідач в судове засідання, призначене 09 жовтня 2025 року о 12 год. 30 хв повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2015 року, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року було розірвано (а.с. 5, 8). Так, сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 21 січня 2016 року, актовий запис за № 90 (а.с. 9). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. судового збору в дохід держави. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved