Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним, позивачем [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] , право власності на садовий будинок [ADDRESS] . При цьому просив суд витребувати від третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належно завірену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті спадкодавця [PERSON] . Позов мотивує тим, що його батько [PERSON] помер [INFO] в місті Львові та після його смерті відкрилася спадщина. Оскільки батько за життя заповіту не складав, то позивач в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця звернувся із письмовою заявою до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу. Вказує, що крім нього спадкоємицею за законом першої черги була також [PERSON] , дружина його батька, однак вона відмовилася від своєї частки в спадковому майні на користь позивача. Зазначає, що спадкодавцю [PERSON] належав на праві приватної власності садовий будинок в садівничому товаристві «Марунька» згідно з реєстраційним посвідченням від 6 грудня 1995 року, виданим начальником ЛМБТІ. Даний будинок був збудований його батьком на земельній ділянці в садівничому товаристві «Марунька», членом якого батько був протягом багатьох років та в його користуванні була земельна ділянка площею відповідно 600 кв.м, на якій і було збудовано даний садовий будинок. Після закінчення шестимісячного строку з дня смерті батька позивач звернувся із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 6 червня 2024 року державного нотаріуса Мельник Г.Я. Четвертої Львівської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній такий об`єкт як «Садове товариство «Марунька» в місті Львові, що не дає змоги зареєструвати садовий будинок [ADDRESS] на ім`я спадкоємця [PERSON] . Вказує, що у зв`язку з наведеним він звертається до суду за захистом свого права з даним позовом про визнання за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, права власності на даний садовий будинок. Вважає, що оскільки він своєчасно подав заяву про прийняття ним спадщини за законом, та вважається таким, що прийняв спадщину, його матір відмовилася від спадкового майна на його користь, а інших спадкоємців першої черги в батька не було, спадкодавцеві на час його смерті належав на праві власності вказаний садовий будинок, відтак він як спадкоємець успадкував дане спадкове майно. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст. 1216, 1218, 1233, 1234, 1261, 1268 ЦК України. Матеріали позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 10 вересня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій; витребувано у Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа №153/23). Протокольними ухвалами підготовчого засідання 3 жовтня 2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи споживче товариство «Марунька», витребувано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» матеріали інвентаризаційної та реєстраційної справи на будинок №2 в кооперативі «Марунька», зобов`язано позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів. 24 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», згідно з якою надати матеріали реєстраційної та інвентаризаційної справ на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , неможливо, оскільки такі у відділі технічної та юридичної інформації не обліковуються. Протокольними ухвалами підготовчого засідання 4 листопада 2024 року вирішено повторно скерувати запит в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» з долученням наявних документів, зобов`язано третю особу СТ «Марунька» надати копію статуту. 13 листопада 2024 року на адресу суду з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» надійшла інвентаризаційна справа на садовий будинок [ADDRESS] . В підготовчому засіданні 25 листопада 2024 року представником позивача надано копію статуту СТ «Марунька». Протокольною ухвалою підготовчого засідання 25 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідка. 28 листопада 2024 року на адресу суду з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №153/23 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Протокольною ухвалою підготовчого засідання 12 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про допит у якості свідка [PERSON] 29 січня 2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву в порядку ст. 49 ЦПК України, згідно з якою просить задовольнити даний позов та визнати за ним, [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] , право власності на садовий будинок [ADDRESS] по периметру прилеглих до них вулиць Старознесенська, між [ADDRESS] , та [ADDRESS] , оскільки даний будинок належав спадкодавцю на момент його смерті, і позивач як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняв спадщину, даний будинок є в наявності і він ним продовжує користуватися на даний час. Додатково в поданій заяві вказує, що даною заявою уточнює адресу місця знаходження земельної ділянки, на якій розташований даний садовий будинок в споживчому товаристві «Марунька». Зазначає, що з копій документів з Личаківської районної адміністрації ЛМР вбачається, що земельні ділянки садівничого товариства «Марунька» знаходяться в районі Кривчиці Великі в м. Львові по периметру прилеглих до них вулиць Старознесенська та земельна ділянка під номером [ADDRESS] в даному садовому товаристві, на якій збудовано батьком позивача будинок, знаходиться північніше, між [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вказує, що згідно із архівною довідкою від 22 січня 2025 року з міського архіву рішенням виконкому Львівської міської ради №392 від 16 серпня 1990 року «Про відновлення історичних назв [ADDRESS] . Ухвала від 10 липня 1990 року 2-ої сесії 1 -го скликання Львівської міської ради «Про відновлення історичних назв вулиць і площ міста Львова» була оприлюднена лише 15 серпня 2016 року, та на думку позивача саме у зв`язку з цим було внесено виправлення в довідці з [ADDRESS] , але немає відмітки про те, що це стара назва вулиці. Протокольною ухвалою підготовчого засідання 6 березня 2025 року заяву позивача прийнято судом та долучено до матеріалів справи. В підготовчому засіданні 23 квітня 2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій вказує, що в попередній заяві про уточнення позовних вимог в прохальній частині ним було помилково невірно вказано в якому товаристві знаходиться будинок, відтак уточнює, що будинок знаходиться саме на території Споживчого товариства «Марунька». Протокольною ухвалою підготовчого засідання 23 квітня 2025 року заяву позивача прийнято судом та долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 16 травня 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача. В судовому засіданні 9 червня 2025 року в розгляді справи було оголошено перерву у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи третьої особи СТ «Марунька». В судовому засіданні 27 червня 2025 року заслухано вступні слова сторін у справі, встановлено порядок дослідження доказів та допитано у якості свідка [PERSON] , після чого оголошено перерву за клопотанням представника позивача. Допитана в даному засіданні як свідок [PERSON] вказала, що позивач є сином її чоловіка, вона є його мачухою. В 1975 році їм з чоловіком дали землю та дозволили побудувати будинок, в 1995 році оформили право власності на такий. Зазначила, що хоче, щоб вказаний будинок перейшов до сина. На запитання учасників вказала, що її чоловік працював на [PERSON] та там йому надали земельну ділянку як працівнику, земельна ділянка була надана для садівництва, площею 600 кв.м. та знаходилась під горою у [ADDRESS] . Стверджує, що будівництво проводили на підставі дозвільних документів, розпочали таке в 1975 році та будували 3-4 роки, до того на земельній ділянці було сміттєве звалище, продовжують користуватися будинком і зараз. Оформленням права власності в БТІ займався чоловік, була лише одна довідка. Вважає, що надали ділянку розміром 600 кв.м., оскільки стільки виділяли пенсіонерам, однак підтвердила, що фактично ділянка є більшою, причину зміни площі не може пояснити. Ділянка була обгороджена сіткою, на даний час обгороджена тільки з двох сторін, вірна адреса ділянки [ADDRESS] . Також вказала, що проживала з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , проживали разом з 1973 року, в шлюбі з 1988 року, жили разом до самої смерті. За адресою їх проживання було зареєстровано СТ «Марунька», головою якого був чоловік, потім передав товариство другові, який на даний час виїхав за кордон. Вказала, що адресу в довідці, виданій відділом комунального господарства в 1975 році, виправляв чоловік. 3 жовтня 2025 року позивач подав до суду заву про долучення доказів. Протокольною ухвалою судового засідання 9 жовтня 2025 року клопотання про долучення доказів задоволено частково, поновлено позивачу строк для подачі доказів. В судовому засіданні 9 жовтня 2025 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Мацієвська А.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1305260 від 28 серпня 2024 року, позов підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та інших заявах по суті, вважали за можливе завершити розгляд справи та просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Попович Я.Д., що діє в порядку самопредставництва юридичної особи на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в даному засіданні проти позову заперечив, в задоволенні такого просив відмовити, щодо завершення розгляду справи не заперечив. Належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання треті особи в дане судове засідання явку своїх представників не забезпечили. Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою неодноразово скеровувались до суду заяви про розгляд даної справи без її представника, згідно з якими просить винести рішення на розсуд суду, СТ «Марунька» про причини неявки свого представника не повідомило, письмових пояснень, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань чи заяв до суду не подало. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та завершити розгляд справи за відсутності представників третіх осіб. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання права. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18 березня 1963 року (а.с. 8, 114). [INFO] [PERSON] помер у м. Львові у віці 90 років, про що 23 листопада 2022 року складено відповідний актовий запис №7124 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23 листопада 2022 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7, 109). 22 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , на день смерті якого залишилося таке спадкове майно: садовий будинок [ADDRESS] (а.с. 107). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71882592 від 22 березня 2023 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу №153/23 (а.с. 9). З матеріалів спадкової справи №153/23 вбачається, що ще одним спадкоємцем до майна померлого [PERSON] за законом першої черги була дружина померлого [PERSON] , яка 22 березня 2023 року подала до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на користь її сина [PERSON] (а.с. 108). 5 червня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори з заявою, у якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме садовий будинок [ADDRESS] (а.с. 108). З наданої у відповідь на запит державного нотаріуса довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1/1018 від 19 квітня 2023 року вбачалось, що згідно з інвентаризаційними матеріалами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» садовий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки садівничого товариства «Марунька» №2 від 2 жовтня 1995 року та записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №72 від 6 грудня 1995 року. Згідно з інвентаризаційними матеріалами будинок складається з двох кімнат. Загальна площа 36,3 кв.м., літня житлова площа 17,2 кв.м. До будинку відносяться: огорожа №1, колодязь - к. Станом на 29 грудня 2012 року інформація про заборони, обтяження та видачу дублікатів правовстановлюючих документів відсутня (а.с. 14, 118). Оригінал вказаної довідки міститься в матеріалах інвентаризаційної справи садівничого товариства «Марунька», які було оглянуто та досліджено судом в судовому засіданні (а.і.с. 29). Водночас постановою державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. від 6 червня 2024 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок [ADDRESS] , що належить його батьку [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та відсутністю запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про такий об`єкт «Садове товариство «Марунька» в місті Львові (а.с. 13, 118-119). При цьому з вказаної постанови вбачається, що позивач [PERSON] дійсно є єдиним спадкоємцем за законом до всього майна, що належить його батьку [PERSON] , який помер [INFO] . 10 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на вказаний садовий будинок в порядку спадкування, з врахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право власності на садовий будинок [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] по периметру прилеглих до них вулиць Старознесенська, між [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.ст. 1218, 1220, 1221 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачено частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України, передбачено, що черговість спадкування за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Як встановлено судом, спадкоємцем першої черги за законом майна після смерті [PERSON] , та на даний час єдиним спадкоємцем до майна померлого, є син померлого - позивач у даній справі [PERSON] . Позивач виконав усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини, однак позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадкове майно, а саме на садовий будинок, через причини, які від нього не залежать. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (стаття 41 Конституції України). Згідно із статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З врахуванням того, що інших, крім позивача, спадкоємців судом не встановлено та сам факт прийняття позивачем спадщини після померлого ніким не оспорюється, обставиною, яка має бути перевірена судом у даній справі для належного вирішення спору, є наявність у спадкодавця за життя права власності на майно, на яке позивач як спадкоємець просить визнати його право власності в порядку спадкування. Так з листа відділу комунального господарства Виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих №23 від 21 березня 1975 року, скерованого [PERSON] , вбачається, що по узгодженню з районним архітектором і зам. голови земельної комісії міськвиконкому відділ комунального господарства Червоноармійського району закріпив за ним земельну ділянку міськземфонду площею 600 м.кв. по [ADDRESS] (виправлено з [ADDRESS] ) з правом побудови літнього садового будинку (т. 1 а.с. 10). В матеріалах інвентаризаційної справи оригінал вказаної довідки відсутній. При цьому позивачем було надано ще одну копію листа відділу комунального господарства Виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих №23 від 21 березня 1975 року, скерованого [PERSON] , без виправлень, в якій зазначено, що по узгодженню з районним архітектором і зам. голови земельної комісії міськвиконкому відділ комунального господарства Червоноармійського району закріплює за ним земельну ділянку міськземфонду прощею 600 м.кв. по [ADDRESS] . В матеріалах інвентаризаційної справи оригінал даної довідки також відсутній. Окрім того надано копію листа відділу комунального господарства Виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих №52 від 31 березня 1988 року, скерованого іншій особі - [PERSON] , в якій також зазначено, що по узгодженню з районним архітектором і зам. голови земельної комісії міськвиконкому відділ комунального господарства Червоноармійського району закріплює за нею земельну ділянку міськземфонду прощею 600 м.кв. по [ADDRESS] . 6 грудня 1995 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким садовий будинок [ADDRESS] , зареєстроване в ідеальній цілій частці за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки садівничого товариства «Марунька» за №2 від 2 жовтня 1995 року та записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №72 від 6 грудня 1995 року (т. 1 а.с. 11). Також згідно з технічним паспортом на садовий будинок [ADDRESS] в кооперативі (товаристві) «Марунька», складеним БТІ 29 травня 1995 року, право власності [PERSON] на вказаний об`єкт підтверджує саме довідка №2 від 2 жовтня 1995 року. Вказаний технічний паспорт містить також посилання на свідоцтво про державну реєстрацію громадської організації №20855784 від 12 липня 1995 року як на підставу надання в користування земельної ділянки площею 928,7 кв.м. З даного технічного паспорту вбачається, що на земельній ділянці (садова ділянка № [NUMBER] ) площею 928,7 кв.м. розташований садовий будинок, який складається з 1-го поверху з дерев`яними стінами і перегородками та цокольного поверху з бетонними стінами. До будинку відносяться огорожа №1 та колодязь - к. Загальна площа садового будинку 41,7 кв.м., будинок збудовано в 1983 році (т. 1 а.с. 15 -17). Водночас згідно з долученої копії довідки №2 від 2 жовтня 1995 року за підписом голови садівничого товариства Кміть О.М. вбачається, що така була видана громадянину [PERSON] в тому, що він дійсно є членом садівничого товариства «Марунька» і користується земельною ділянкою площею 969,5 га., яка надана йому в користування з 1975 року (т. 1 а.с. 12). В матеріалах інвентаризаційної справи також міститься лише копія вказаної довідки, при цьому на обох копіях наявна печатка Споживчого товариства «Марунька» з реєстраційним №20855784, хоч такі видано від імені «садівничого товариства «Марунька». При цьому в матеріалах інвентаризаційної справи наявна копія свідоцтва про державну реєстрацію громадської організації №20855784 від 12 липня 1995 року щодо реєстрації об`єднання Споживче товариство «Марунька», вид об`єднання громадська організація, колективна власність, адреса: [ADDRESS] , основна мета діяльності використання земельних ділянок під городи. Будь-яких посилань щодо надання в користування земельної ділянки таке не містить. Розпорядженням Виконавчого комітету Личаківської районної адміністрації Львівської міської Ради народних депутатів №704 від 12 липня 1995 року було зареєстровано статут Споживчого товариства «Марунька». Під час реєстрації враховано зокрема відсутність боргів перед бюджетом (т. 1 а.с. 142). Як вбачається з копії протоколу №1 загальних зборів Споживчого товариства «Марунька» від 20 травня 1995 року та копії першої сторінки статуту Споживчого товариства «Марунька», затвердженого рішення таких, вказаним рішенням було затверджено в тому числі правління товариства, а саме затверджено головою товариства [PERSON] (т. 1 а.с. 143-146). В долученому до протоколу списку громадян зазначено, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , користується ділянкою площею 969 кв.м. (а.с. 145). При цьому п. 1.1 вказаного вище статуту, згідно з копією, наданою Личаківською районною адміністрацією ЛМР у відповідь на запит представника позивача, містить посилання на Споживче товариство «Пролісок», а не «Марунька», а саме, що Споживче товариство «Пролісок» є добровільним об`єднанням громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. В копії статуту, наданій стороною позивача для вирішення питання про залучення Споживчого товариства «Марунька» до участі у справі, в п. 1.1 зазначено вже про Споживче товариство «Марунька». Згідно з п. 1.2 статуту товариство створюється для забезпечення умов спільного використання території та майна но знаходиться в загальному користуванні (проїзди, дороги, огорожа, водогони та і ниє спільне майно). Відповідно до пунктів 2.1-2.3 товариство здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством. Земельні ділянки членам товариства мажуть бути надані у власність, постійне користування або оренду. Використання землі товариством є цільовим і здійснюється за проектом землеустрою розробленого та погодженого з міською радою. При цьому згідно з п. 2.6 спорудження садового будиночка та інших споруд здійснюється згідно проектів (т. 1 а.с. 93-96, 146-150). В долученому до протоколу списку громадян зазначено, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , користується ділянкою площею 969 кв.м. (а.с. 145). Відповідно до довідки №1761 від 1995 року, виданої начальником Державної податкової інспекції по Личаківському району м. Львова, в тому числі [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , за земельні ділянки, які знаходяться у [ADDRESS] податки за 1995 рік були сплачені повністю (а.с. 151). З долученої позивачем копії акту встановлення меж та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки Споживчого товариства «Марунька» від 17 квітня 1996 року вбачається, що з метою виконання рішення Львівської міської адміністрації №370 від 7 травня 1993 року інженером-геодезистом ПКВ «Стожари» Боднарчуком М.І. в присутності землекористувача голови Споживчого товариства «Марунька» Кмітя О.М. та в присутності директора Музею народної архітектури і побуту Радковича Р.Б. було встановлено в натурі межі земельної ділянки Споживчого товариства «Марунька» в районі вул. Марунька, які проходять по огорожі з металевої сітки, сусіднім землекористувачем є Музей народної архітектури і побуту м. Львова, обновлена (встановлена в натурі) межа явна, беззаперечно закріплена огорожею з металевої сітки. Водночас, згідно з листом Управління земельних ресурсів Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради №2403-вих-2609 від 8 січня 2025 року Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в постійне користування, оренду споживчому товариству «Марунька» та її членам земельних ділянок у м. Львові не приймалось (т. 1 а.с. 161). Позивачем надано копії повідомлень про результати розрахунку авансового внеску податку на прибуток за липень, серпень та жовтень 2001 року щодо Споживчого товариства «Марунька», будь-яких відомостей щодо закріпленої за товариством земельної ділянки такі не містять, зазначено лише адресу реєстрації товариства: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (далі - Інструкція № 127), не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року), не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже, індивідуальні житлові будинки, збудовані в період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 5 червня 2024 року в справі № 678/1418/17 та від 14 серпня 2024 року в справі № 201/12325/20. Як вже зазначалось судом вище, матеріали інвентаризаційної справи містять технічний паспорт на садовий будинок [ADDRESS] в кооперативі (товаристві) «Марунька», складений БТІ 29 травня 1995 року, що належить [PERSON] , згідно з яким вказаний будинок збудовано в 1983 році. При цьому як зазначив Верховний Суд у постанові від 29 липня 2025 року у справі №753/19295/23 технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації, і є тим документом, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року садових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, вимогам законодавства, тому окремих дозвільних документів не потребується. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до пункту 6 розділу ІІ Інструкції №127 садові будинки з відповідними господарськими спорудами (або без таких) розташовуються на земельних ділянках з цільовим призначенням для садівництва. У садових будинках не визначається житлова площа, а визначається основна та допоміжна площа приміщень. До основних приміщень належать приміщення для відпочинку, до допоміжних - приміщення кухонь, комор, коридорів тощо. Так до матеріалів позову позивачем долучено звіт про оцінку майна ФОП [PERSON] , об`єктом якого є земельні поліпшення - садовий будинок загальною площею 36,3 кв.м, розташований на території садового товариства «Марунька» (споживче товариство «Марунька») за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 20-28). В даному звіті в розділі «Опис та характеристика об`єкта оцінки» оцінювач вказала, що садовий будинок одноповерховий, рік побудови - до 1983. Конструктивні елементи: фундамент бутобетонний, стіни дерев`яні, у цокольному поверсі - бетонні, перекриття - дерев`яне, покрівля - толь, підлога дощата, комунікації - пічне опалення (дрова). Будинок складається з двох кімнат житловою площею 17,2 кв.м, веранди площею 4,9 кв.м, майстерні (у цокольному поверсі) площею 14,2 кв.м. Узагальнений технічний стан об?єкта оцінки - задовільний. Згідно з інформацією з наданих замовником документів, садовий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0872 га, кадастровий номер не присвоєний, конфігурація - прямокутна, цільове призначення земельної ділянки згідно з правоустановчим документом - для ведення садівництва. При цьому додатком до звіту є копія державного акту про право власності на землю серії ЛВ, згідно з яким [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0872 га, яка розташована на території м. Львова Львівської міської ради, без зазначення цільового призначення. Водночас вказаний акт не мітить підпису особи, якою такий видано, відмітки про реєстрацію в Книзі записів державних актів на право власності, дати видачі та порядкового номеру (а.с. 35). При цьому з наданих представником позивача в судовому засіданні пояснень вбачається, що даний документ є лише проектом, який не був затверджений, з чого вбачається, що спадкодавцю [PERSON] не було у встановленому законом порядку виділено у власність вказану земельну ділянку для садівництва. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 7780 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Так наданими стороною позивача доказами дійсно доводиться факт існування спірного садового будинку. Водночас, надані як доказ права власності спадкодавця на зазначений садовий будинок документи містять суттєві розбіжності, зокрема щодо місцезнаходження такого, та з таких неможливо встановити наявність у спадкодавця наданого у встановленому законом права користування земельною ділянкою, на якій фактично знаходиться вказаний садовий будинок. Так довідка №2 від 2 жовтня 1995 року, на підставі якої було видано реєстраційне посвідчення щодо наявності у [PERSON] права власності на садовий будинок [ADDRESS] , містить посилання на те, що [PERSON] є членом садівничого товариства «Марунька» і користується земельною ділянкою площею 969,5 га, яка надана йому в користування з 1975 року. При цьому дана довідка видана самим [PERSON] як головою садівничого товариства, хоч згідно з наданими документами [PERSON] був головою Споживчого товариства «Марунька» та статут даного товариства не містить відомостей про наявність у нього повноважень на видання таких довідок. При цьому стороною позивача було надано два різні примірники копії статуту Споживчого товариства «Марунька», згідно з листом відділу комунального господарства Виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих №23 від 21 березня 1975 року за [PERSON] було закріплено (надано в користування) земельну ділянку міськземфонду прощею 600 м.кв., що складає 0,06 га, надано два примірники вказаного листа з різними адресами, один з яких містить виправлення, а адреса зазначена в іншому, співпадає з адресою ділянки, наданої іншій особі, при цьому згідно з технічним паспортом від 29 травня 1995 року садовий будинок знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в фактичному користуванні, загальною площею 928,7 кк.м., тобто, 0,09287 га, що в сукупності з вказаними вище обставинами надає підстави для обґрунтованого сумніву в достовірності зазначених в довідці №2 від 2 жовтня 1995 року відомостей. Судом не беруться до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки такими зазначених розбіжностей не усунуто, та відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Окрім того відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 120 ЗК України, яка закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. При цьому згідно з ч. 11 вказаної статті якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Відтак з`ясування обставин щодо того, на якій саме земельній ділянці розташований спірний садовий будинок та чи було наявне у попереднього власника такого право користування відповідною земельною ділянкою, має суттєве значення для розгляду справи, водночас, з врахуванням наведеного вище, встановити поза розумним сумнівом даний факт з наданих доказів неможливо. При цьому з наданих доказів вбачається, що ні Споживчому товариству «Марунька», ні спадкодавцю [PERSON] відповідна земельна ділянка у власність не виділялась. У зв`язку з наведеним вище суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю таких. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Так згідно з ч.ч. 1, 2 вказаної статті Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання про повну відмову в задоволенні позову, відтак з урахуванням вимог ч. 2 ст. 164 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. Відповідачем доказів понесення судових витрат не надано, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: dismissed