Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

19 червня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18755 грн, витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 23 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73615668 (далі - Договір кредиту), за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11000 грн; строк кредиту - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі: 0,250% - процентна ставка/день; комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що у гривневому еквіваленті складає 1650 грн; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (пеня) за день - 4,0% (п.п.2.4 Договору кредиту). Кредитодавець, на виконання умов Договору кредиту, надав позичальнику грошові кошти у сумі 11000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах Договору кредиту. У свою чергу позичальник своїх зобов`язань за Договором кредиту належним чином не виконав. У зв`язку з викладеним, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість позичальника становить 18755 грн, що складається із: 11000 грн - заборгованість за основним боргом, 825 грн - заборгованість за процентами, 5280 грн - заборгованість по відсотках за понадстрокове користування, 1650 грн - заборгованість за комісією. З огляду на викладене ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором кредиту та судові витрати. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача адвокат Ушакевич М.П. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника Ушакевич М.П. у підсистемі «Електронний суд». Водночас представник позивача адвокат Ушакевич М.П., у п. 5, 6 прохальної частини позовної заяви виявила волю на розгляд справи за відсутності представника позивача, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явився; відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зазначене узгоджується із правовою позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.05.2023 року року у справі № 755/17944/18 провадження № 61-185св23. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22), що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Отже, листи, що повернулися з відміткою в довідці поштового відділення про причину повернення: «за відсутністю адресата за вказаною адресою» - є належно врученими. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 23 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73615668 (далі - Договір кредиту). Пунктом 2.1 Договору кредиту передбачено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на, погоджений умовами договору, строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. У пунктах 2.1.1-2.2.4 Договору кредиту сторони обумовили, що метою отримання кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; вид фінансової послуги, що надається відповідно до умов Договору кредиту - надання коштів у кредит; сума кредиту - 11000 грн; строк кредиту - 30 днів; процентна ставка/день - 0,250% (фіксована); комісія за надання кредиту - 15% від суми наданого кредиту (у грошовому виразі складає 1650 грн); дата надання кредиту - 23.12.2024; дата повернення кредиту - 21.01.2025; денна процентна ставка/день - 0,750%; проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) - 4,0%/день; пеня - 4,0%/день; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1186,17%; орієнтовна загальна вартість кредиту - 13475 грн. Крім того, із п. 7.1 Договору кредиту судом встановлено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Також зі змісту п.11.3 Договору кредиту суд встановив, що цей договір укладений із використанням веб сайту https://mecredit.ua. Із розділу 12 Договору кредиту суд встановив, що у графі «Позичальник», після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 45335. Із таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит суд встановив, що датою видачі позивачем відповідачу кредиту в розмірі 11000 грн є 23.12.2024; строк кредитування: 30 днів; дата платежу: 21.01.2025; проценти за користування кредитом: 825 грн; комісія за надання кредиту: 1650 грн; чиста сума кредиту: 13475 грн. Факт підписання відповідачем означеної таблиці підтверджується даними розділу «Позичальник», у якому міститься інформація про те, що [PERSON] підписав означений документ як додаток №1 до Договору кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 45335. Також із, безпосередньо дослідженого у судовому засіданні, Паспорту споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит, суд встановив, що 23.12.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу інформацію, що зберігає чинність та є актуальною до 21.01.2025, відповідно до якої: сума/ліміт кредиту - 11000 грн, строк кредитування - 30 днів, процентна ставка за користування кредитними коштами - 0,250%/день, загальні витрати за кредитом - 2475 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 13475 грн, реальна річна процентна ставка - 1186,17 % річних, пеня - 4,0%/день, та проценти за понадстрокове користування сумою кредиту - 4,0%/день. Факт підписання відповідачем означеного паспорту споживчого кредиту підтверджується даними розділу «Підпис споживача», у якому міститься інформація про те, що [PERSON] підписав означений документ електронним підписом одноразовим ідентифікатором 48810. Із довідки про укладення договору (ідентифікацію), що складена ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд встановив, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 73615668 від 23.12.2024, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор: 45335, час відправки ідентифікатору позичальнику: 23.12.2024 о 14 год 51 хв 10 сек, електронна пошта, на яку відправлено ідентифікатор: [INFO] , ідентифікатор введено позичальником 23.12.2024 о 14 год 51 хв 10 сек, перерахування грошових коштів позичальнику відбулося 23.12.2024 о 14 год 52 хв 10 сек. Крім того, з листа АТ «Таскомбанк», що адресований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд встановив, що 23.12.2024 здійснено перерахування 11000 грн ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через АТ «Таскомбанк» на маскований номер картки [NUMBER] , отримувачем яких був [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості, що підготовлений позивачем, суд встановив, що сукупна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору кредиту становить 18755 грн, з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 825 грн - сума заборгованості за відсотками, 5280 грн - сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом, та 1650 грн - заборгованість за комісією. Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон № 675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675). Статтею 12 Закону № 675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675). Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України). Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Договору кредиту, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 48300. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним в кредит від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 11000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Договору кредиту в строки, передбачені цим правочином. Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] і відображена у договорі кредиту, була отримана відповідачем шляхом перерахування на картковий рахунок, маскований номер картки [NUMBER] . Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Договором кредиту кредитодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 11000 грн в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками 825 грн суд зазначає таке. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту,

Outcome: partial