Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), треті особи [PERSON] , Комунальне некомерційне підприємство «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання користувачем місця родинного поховання та просить визнати його користувачем місця родинного поховання в Київському колумбарії №10 ПЛ тераса № - ряд № 18 місце [NUMBER], де здійснено поховання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визнати позивача користувачем місця родинного поховання в Київському колумбарії №7 ПЛ тераса № - ряд №4 місце [NUMBER], де здійснено поховання [PERSON] . В обгрунтування позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , рідний брат позивача. Після смерті [PERSON] за заявою позивача було заведено спадкову справу №177/2024. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом прав та обов`язків померлого брата. Позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання щодо передачі йому права користувача місця родинного поховання (ряд № 18 місце № [NUMBER] та ряд № 7 місце № [NUMBER] ), у зв`язку із смертю користувача [PERSON] , його рідного брата. У відповідь відповідачем було отримано лист №01-04/43 від 27.03.2024р., яким позивача було сповіщено про можливість задоволення заяви при наданні їм оригіналу свідоцтва про поховання та свідоцтва про право на спадщину. Однак надати затребувані відповідачем документи позивач не має можливості, оскільки документи на ім`я власника колумбарної ніші - [PERSON] , вважаються втраченими, про що було здійснено відповідне оголошення в газеті. Про розміщення вказаного оголошення позивач сповістив відповідача заявою від 04.09.2024р. із наданням копії титульної сторінки та ст. 12 газети. Однак відповіді на подану заяву не отримав. Також позивач звертає увагу на те, що в матеріалах спадкової справи міститься лист відповідача, адресований Двадцять першій київській нотаріальній конторі, в якому зазначено, зокрема, про те, що 23.06.2008р. [PERSON] придбав колумбарну нішу для розміщення 4 урн з прахом померлих у Київському колумбарію. Інших близьких родичів, окрім позивача, в померлого користувача місця родинного поховання немає. За весь час, що минув з моменту смерті брата, як вказує позивач, він постійно стикається з різного роду перепонами в доведенні документів після смерті брата до ладу, в оформленні спадщини, такими як - несвоєчасне сповіщення медичною установою про смерть рідної людини, що вплинуло на отримання оригіналів медичних документів про смерть брата сторонньою особою без законних на те підстав, лише завдяки тому, що вона довідалася про смерть раніше, ніж позивач. У подальшому третя особа 1 завдяки отриманим оригіналам медичних документів про смерть [PERSON] змогла отримати перше свідоцтво про смерть і, маючи такі документи на руках, змогла оформити документально поховання [PERSON] . Також третя особа 1 намагалась через суд без відома позивача встановити юридичний факт - проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з братом позивача в період часу з листопада 2017р. по [INFO] . При цьому у своїй заяві вона повідомляла суд, що після смерті [PERSON] їй нічого не відомо про інших спадкоємців і тому спору в цьому питанні не повинно бути. Хоча третій особі 1 було добре відомо про наявність рідного брата, який їй сповістив про госпіталізацію брата, який супроводжував брата при госпіталізації, який був присутній на похованні. 28.10.2024р. Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Лиші С.О. було відмовлено у відкритті провадження у справі із підстав того, що наявний спір стосовно майнового спору щодо права на спадщину. Позивач зазначає, що весь час дбав та дбає про місце родинного поховання своєї сім`ї (бабусі, батька, матері та брата) та вважає себе повноправним користувачем місця родинного поховання, оскільки на колумбарії №10 ПЛ тераса № - ряд № 18 місце [NUMBER] та колумбарії №7 ПЛ тераса № - ряд № 4 місце [NUMBER] поховані всі його близькі родичі. Місця на колумбарії купувались за рішенням всіх членів відразу на кілька місць, щоб у майбутньому помістити прах усіх членів сім`ї поряд. На сімейних зборах було вирішено оформлення документів по колумбарію здійснити на ім`я [PERSON] . Позивач доводить, що 01.12.2021р. він здійснював поховання на колумбарії своєї матері - [PERSON] . Всі інші документи щодо належних місць поховання сім`ї [PERSON] на колумбарії зберігались у померлого брата [PERSON] . Наразі, всі документи, які зберігались у [PERSON] , вважаються втраченими. На даний момент із сім`ї [PERSON] залишився лише позивач, який має право скористатись купленим його сім`єю місцем на колумбарії, позивач має право та хоче мати можливість здійснювати догляд за місцем поховання його сім`ї, здійснювати технічні роботи з благоустрою в разі потреби, а відсутність оригіналів документів на місце родинного поховання унеможливлює здійснювати вказане. За таких обставин, а також з посиланням на норми Закону України «Про поховання та похоронну справу», позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.12.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. За ухвалою суду від 12.05.2025р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 30.06.2025р. судом зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій». У відповідності до ч. 7 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, враховуючи те, що відзив відповідачем не був наданий у встановлений в ухвалі суду від 24.12.2024р. строк без поважних причин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами. До того ж також слід зазначити, що відповідачем при поданні відзиву не було дотримано вимог п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України та не надано доказів надіслання відзиву іншим учасникам справи. Треті особи письмових пояснень щодо вимог позовної заяви не надали. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 08.02.2024р. Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно довідки Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 12.09.2024р. №2730/02-14/2024, у провадженні Двадцять першої київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №177/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання якого було за адресою: [ADDRESS] . Нотаріальна контора повідомляє, що відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] , [INFO] , є єдиним спадкоємцем за законом прав та обов`язків померлого. Спадкова справа №177/2024 зареєстрована у Спадковому реєстру за реєстраційним номером 72100259. На запит Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 13.04.2024р. №1185/02-14/177/2024 щодо надання інформації з приводу придбання колумбарної ніші [PERSON] , Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» повідомила, що 23.06.2008р. [PERSON] , [INFO] , придбав колумбарну нішу для розміщення 4 урн з прахом померлих у Київському колумбарію. 26.03.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо передачі йому у право власності користувача місця родинного поховання (ряд 18 місце [NUMBER] та ряд 7 місце № [NUMBER] , у зв`язку із смертю користувача [PERSON] , рідного брата позивача. У відповідь на вказану заяву відповідач вказав, що для її задоволення необхідно надати оригінал свідоцтва про поховання та свідоцтва про право на спадщину. Оскільки документи, в тому числі, на право користування земельної ділянки на поховання на території Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» були втрачені, позивач подав відповідне оголошення про втрату документів у газеті, про що свідчать матеріали справи, та повідомив відповідача про вказані обставини та просив внести відповідні зміни до реєстру користувачів родинного поховання і надати письмову відповідь (лист позивача від 04.09.2024р., зареєстрований відповідачем 05.09.2024р. за №250/К-38). На лист позивача відповідач не надав відповіді, зворотного матеріали справи не містять. На адвокатський запит адвоката позивача від 06.11.2024р. №01-06/11/2024 щодо надання інформації та копії витягу з Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих та Книги реєстрації намогильних споруд відповідач за листом від 03.12.2024р. №058/01-04/232-1 відмовив у наданні інформації та витягу з Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих та з Книги намогильних споруд з приводу поховання [PERSON] - [INFO] дата смерті; [PERSON] - [INFO] дата смерті; [PERSON] - [INFO] дата смерті; [PERSON] - [INFO] - дата смерті, за відсутністю надання копії свідоцтва про смерть. На адвокатський запит щодо надання інформації від 21.11.2024р. №02-21/11/2024 відповідач направив відповідь від 03.12.2024р. №058/01-04/232-1, за якою надав витяг з Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих [PERSON] - [INFO] дата смерті, [PERSON] - [INFO] дата смерті, а також Акт обстеження місця поховання колумбарій №10 ПЛ, ряд 18 , [NUMBER]. Так, стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з преамбулою Закону України «Про поховання та похоронну справу» цей Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; могила - місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом; користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Таким чином, свідоцтво про поховання видається особі, яка є користувачем відповідного місця поховання, тобто здійснила перше поховання на відведеному місці поховання. Так, за матеріалами справи встановлено, що 23.06.2008р. [PERSON] придбав колумбарну нішу для розміщення 4 урн з прахом померлих у Київському колумбарію. У газеті «Авізо» від 27.08.2024р. №8 позивачем розміщено оголошення про втрату документів на право власності земельної ділянки на поховання на території Ритуальної служби спеціалізорваного комунального підприємства "Київський крематорій" (власник [PERSON] ). Окрім того, з Довідки про поховання померлого громадянина на колумбарії Київського крематорію від 12.11.2021р. вбачається, що [PERSON] здійснив поховання померлого [INFO] [PERSON] на колумбарії №10 ПЛ тераса № - ряд № 18 місце [NUMBER], розміщеного м . Київ-39, вул. Байкова,16 . Позивач вважає, себе повноправним користувачем місця родинного поховання, оскільки на колумбарії №10 ПЛ тераса № - ряд № 18 місце [NUMBER] та колумбарії №7 ПЛ тераса № - ряд № 4 місце [NUMBER] поховані всі його близькі родичі (бабуся, батько, мати, брат). Місця на колумбарії, як вказує позивач, купувались за рішенням всіх членів сім`ї відразу на кілька місць та оформлювались на брата позивача [PERSON] . Наразі всі документи, які зберігались у [PERSON] , є втраченими. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач є братом померлого [PERSON] , єдиним спадкоємцем померлого, він прийняв спадщину у встановленому законом порядку після його смерті, є користувачем родинного місця поховання, однак не має можливості оформити в установленому законом порядку права користування місцями родинного поховання, у зв`язку із втратою із втратою документів, слід визнати його користувачем місць родинного поховання. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 937,92 грн.

Outcome: approved