Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет», в особі директора Гедзь О.В., яка діє у порядку самопредставництва, через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №\~3845315 від 27.11.2020 в загальній сумі 24 346 грн 40 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 27.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладений договір позики №\~3845315, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 8 500 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» був укладений договору факторингу №\~2610, на підставі реєстру прав вимоги № 2 від 26.10.2021 до такого договору право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» 03.04.2023 укладено договір факторингу №\~030423-ФК, на підставі реєстру прав вимоги від 03.04.2023 до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Фінпром Маркет». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 24 346 грн 40 коп., з яких: 8 500 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 846 грн 40 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 24 346 грн 40 коп., а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» доказів. Представник позивача Гедзь О.В. в судове засідання не з`явилась, подавши до суду 09.07.2025 та 25.08.2025 заяви, в яких просить проводити розглядати справу у відсутність представника, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, жодних заяв чи клопотань до суду не направляв, причини неявки суду не відомі. Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 14.07.2025 та 21.08.2025). Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) 27.11.2020 був укладений в електронній формі договір позики №\~3845315, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором juLeaG2CVJ. Згідно умов вищевказаного договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 8\~500 грн на строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (до 27.12.2020) або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. Проценти за цим договором у розмірі 0,39 % нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідачу було надано позику в сумі 8 500 грн шляхом її перерахування на платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією №\~0f2f01c6-dcd9-449d-b372-f7a4f3f2d9c4 від 27.11.2020, а також листом №\~20.1.0.0.0/7-250721/68743-БТ від 25.07.2025, наданого АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 03.07.2025. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 26.10.2021 був укладений договір факторингу №\~2610, на підставі реєстру прав вимоги № 2 від 26.10.2021 до такого договору до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором позики №\~3845315 від 27.11.2020, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 25\~660 грн 50 коп., з яких: 8 500 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 160 грн 50 коп. заборгованість за відсотками. В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» 03.04.2023 був укладений договір факторингу №\~030423-ФК, на підставі реєстру прав вимоги від 03.04.2023 до такого договору до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором позики №\~3845315 від 27.11.2020, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 25 660 грн 50 коп., з яких: 8 500 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 160 грн 50 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором позики №\~3845315 від 27.11.2020 у повному обсязі, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами\~справи судом\~встановлено,\~що між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та відповідачем\~укладено договір\~позики №\~3845315\~від 27.11.2020,\~який підписаний\~відповідачем з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором juLeaG2CVJ.\~На підставі\~такого договору\~відповідачем 27.11.2020\~отримані кредитні\~кошти в\~розмірі 8\~500\~грн,\~які він\~зобов`язувався\~повернути зі\~сплатою процентів\~за кожен\~день користування\~кредитом,\~однак в\~порушення умов\~договору не\~зробив цього.\~В такому\~кредитному договорі,\~зокрема у\~п.\~11\~містятьсявсі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі позики №\~3845315 від 27.11.2020 і він користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 15 846 грн 40 коп., то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 2, 3 договору сторони погодили, що позика надається строком на 30 днів від дати його отримання позичальником і проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 30 днів, тобто з 27.11.2020 до 27.12.2020, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 27.11.2020 до 27.12.2020, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 2, 3 договору. Згідно з наданим позивачем розрахунку станом з дати видачі кредиту (з 27.11.2020) до закінчення строку, на який він виданий (до 27.12.2020) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 4 245 грн 75 коп., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). Тому на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримав та користувався ними, однак, свої зобов`язання за кредитним договором від 27.11.2020 належним чином та у визначені сторонами строки не виконав у повному обсязі, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 12 745 грн 75 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8 500 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 27.11.2020 до 27.12.2020 4 245 грн 75 коп. У зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 12 745 грн 75 коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422\~грн 40 коп., а також з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 268 грн 13 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40\~коп. /сума плаченого судового збору/ х 52,35\~% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 268 грн 13 коп.) Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК\~України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3 500 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги №\~01-11/24 від 01.11.2024, укладений між адвокатом Ткачено Ю.О. та ТОВ «ФК «Ейс», витяг з акту прийому-передачі №\~13-П від 16.05.2025 та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №\~579934714.1 від 19.05.2022 Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial