Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є рідною сестрою та спадкоємицею [PERSON] , померлої [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видано 20.03.2024). За життя [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована з 01.07.1968 до дня смерті в частині житлового будинку, що відповідає 13/25 часткам, за адресою: [ADDRESS] , проте не оформила належним чином свою частку у праві власності на частину житлового будинку шляхом приватизації, хоча мала на це право відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки проживала у цій частині будинку, сплачувала комунальні послуги, була наймачем житла (користувачем). Заповіт померлою не складався, позивач є спадкоємицею другої черги, інших спадкоємців немає. Після смерті сестри позивач звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Т.І. із заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину на 13/25 часток житлового будинку, проте, нотаріус постановою від 23.10.2024 №02-31 відмовила у видачі свідоцтва, оскільки за життя [PERSON] не реалізувала право на безоплатну приватизацію, документи, які б підтверджували право власності на вказане нерухоме майно відсутні. 13/25 часток житлового будинку належить на праві комунальної власності Звенигородському ВФРЕУ. Позивач вважає, що оскільки рідна сестра мала право на приватизацію житла, то це право, як майнове, входить до складу спадщини, а відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем не є перешкодою для визнання такого права за спадкоємцем в судовому порядку. Ухвалою суду від 03.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано від приватного нотаріуса копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] . Запитувані матеріали надійшли на адресу суду 09.06.2025, також на адресу суду поданий відзив на позовну заяву від представника Звенигородської міської ради, виходячи з якого проти позову відповідач заперечує, вважає, що за життя [PERSON] не зверталася із заявами про бажання приватизувати 13/25 часток житлового будинку, хоча мала на це право, тому процес приватизації не ініціювався та не розпочинався, тому визнати право власності на зазначене майно як на спадкове за позивачкою неможливо. У свою чергу позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтверджено факт того, що [PERSON] за життя не порушувала питання про приватизацію 13/25 часток в житловому будинку, проте безперервно проживала у ньому з 1968 року, утримувала майно, тому вважала це майно своїм, що дає право на перехід власності до спадкоємиці в порядку приватизації. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті позовних вимог на 01.10.2025. В судовому засіданні позивач та її уповноважений представник адвокат Бабенко Р.В. підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Адвокат Бабенко Р.В. неодноразово заявляв клопотання про витребування інвентаризаційної справи щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] для дослідження обставин реалізації права на приватизацію іншими співкористувачами будинку, вважав, що надання [PERSON] дозволу іншим сусідам по будинку на приватизацію їхніх частин будинку, є фактично її згодою на приватизацію своїх 13/25 частин, у зв`язку з чим можна вважати, що померла розпочала процес приватизації майна, яким користувалася упродовж багатьох десятків років. У задоволенні зазначених клопотань судом відмовлено, оскільки інвентаризаційна справа не може містити заяв мешканців про приватизацію, такі відомості подаються до відповідних відділів приватизації при міських адміністраціях, а окрім того, такі відомості вже подані до матеріалів справи стороною відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позицію Звенигородської міської ради підтримала, зазначила, що документи, які б давали підстави вважати, що померлою [PERSON] розпочато процес приватизації за життя, відсутні. Заслухавши позивача, її уповноваженого представника, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого ВДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.04.2024, померла [PERSON] , [INFO] (актовий запис 1161). [PERSON] позивач у справі, є рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвами про укладення шлюбів, наявних у справі (а.с.12-18). Виходячи з довідки від 13.05.2025 №16, виданої Комунальним підприємством «Добробут» Звенигородської міської ради (балансоутримувач) [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 01.07.1968 по день смерті [INFO] , згідно з поквартирною карткою. Квартира не приватизована. Виходячи з постанови приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчук Т.І. від 23.10.2024, [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті рідної сестри [PERSON] , яке складається з 13/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Звенигородського відділку КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2024 №968 про зареєстроване право власності до 2013 року, 13/25 часток вищевказаного житлового будинку є комунальною власністю та належать Звенигородському ВДРЕУ на підставі рішення виконкому Звенигородської міської ради від 12.02.1960, та не були передані у приватну власність [PERSON] . За висновками нотаріуса, виходячи з такого, [PERSON] не реалізовано за життя право на безоплатну приватизацію відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв`язку з чим неможливо видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] . Також в матеріалах справи міститься виготовлений на замовлення [PERSON] технічний паспорт із доданим схематичним планом, експлікацією, планом, характеристикою житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями площею 178,20 кв.м за адресою: [ADDRESS] , з висновком про вартість майна (540\~000,00 грн) (а.с.24-31); квитанції про сплату [PERSON] комунальних платежів (а.с.32-34). Згідно з довідкою виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 10.07.2025 №574/01-27 [PERSON] за період з 01.01.2015 по день смерті 19.04.2024 не зверталася до виконавчого комітету з питанням приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). Виходячи з інформації виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 28.07.2025 №12-3/294 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За довідкою КП «Добробут» Звенигородської міської ради №90 від 25.07.2025 на балансі КП «Добробут» Звенигородської міської ради знаходиться неприватизоване житло за адресою: [ADDRESS] . Згідно з поквартирної картки за даною адресою з 01.07.1968 зареєстрована [PERSON] . Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Стаття 1216 ЦК України\~визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~статтею 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої\~статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною четвертою\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. За змістом статей 1,3,8 указаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пункт 18 зазначеного Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, зокрема, передбачає, що для проведення поцедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13\~постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 грудня 2013 року у справі №6-121цс13 та постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №752/10477/15-ц. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів та обставин справи вбачається, що за життя [PERSON] не висловлювала волю на приватизацію займаної нею квартири, з відповідною заявою до органу приватизації не зверталася. Зазначене підтвердили в судовому засіданні представники сторін та позивач. Твердження представника позивача про те, що письмова згода [PERSON] на приватизацію житла іншими особами своїх частин житлового будинку сусідами по будинку є по суті згодою на приватизацію і свого помешкання, суд вважає помилковими, оскільки бажання приватизувати житло, як вже судом зазначалося вище, оформлюється особисто особою, яка має таке право, шляхом подачи відповідної заяви встановленої форми до компетентного на розгляд органу. Таких доказів суду не представлено, позиції відповідача не спростовано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд також вважає нерелевантною надану представником позивача інформацію стосовно існуючої судової практики щодо розгляду аналогічних справ судами різних інстанції, оскільки така інформація та наведені справи лише підтверджують висновки суду, викладені у цьому рішенні, а наведена судова практика стосується справ, у яких за життя осіб процедура приватизації була розпочата, але не завершена на момент смерті спадкодавців. У свою чергу під час розгляду справи судом враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах: від 26.07.2024 у справі №201/11316/21, від 07.10.2019 у справі №752/6593/18, від 02.02.2022 у справі №524/3501/20. Виходячи з результатів розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed