Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 09 травня 2023 року між позивачкою і відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №40. Сторони у справі мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , та складено відповідний актовий запис №516 від 04.04.2024 року. За час сумісного проживання в шлюбі, у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки, вони мають різні погляди на життя та сімейні стосунки. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач зловживаючи спиртними напоями, вчиняв в сім`ї сварки та бійки, свідком яких був їхній малолітній син. Підтвердженням цього, є кримінальна справа порушена відносно відповідача, де позивач [PERSON] є потерпілою. Дана справа (№195/1791/24) перебуває на розгляді в Томаківському районному суді, де відповідач здійснив напад з використанням вибухових речовин та підривних пристроїв з метою вбивства, чи нанесення ушкодження відносно позивачки. Даний випадок став поштовхом розірвати шлюб з відповідачем. На теперішній час шлюб носить лише формальний характер, примирення між сторонами неможливе, сім`я розпалась остаточно, у зв`язку з чим виникла необхідність юридично оформити розірвання шлюбу. З липня 2024 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують сімейно- шлюбні відносини. Час на примирення позивач просить не надавати. Майнового спору у сторін немає. Після розірвання шлюбу їх малолітній син буде проживати з позивачем. Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. У своїй заяві позивач [PERSON] просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Зі змісту довідки судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області Кондус Л.А. за №195/1791/24/705/2025 від 25.03.2025 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , утримується в Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань №4» з 20.08.2024 року по теперішній час. Згідно з ч. 7\~ст. 130 ЦПК України\~якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином. Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання були направлені на його адресу зареєстрованого місця проживання. Поштовий конверт з ухвалою про відкриття провадження по справі та судовою повісткою про виклик повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до доповідної записки секретаря судового засідання Левкович І.В. від 11.09.2025 року відповідачу [PERSON] , який перебуває під вартою, в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області було вручено позовну заяву із додатками та судовий виклик про розгляд справи. Даний факт підтверджується розпискою громадянина [PERSON] . Отже, відповідач в судове засідання не з`явився, не надав відзив на позов, та іншим чином не спростував обставини викладені у позовній заяві, а так само не надав заяви про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні та не звертався до суду із заявою про слухання справи в режимі ВКЗ. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що сторони 09 травня 2023 року уклали шлюб, відповідний актовий запис №40, місце державної реєстрації: Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого (повторно) 29 квітня 2025 року Бородянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Також, сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис №516 від 04.04.2024 року. У позовній заяві позивач зазначає, що за час сумісного проживання в шлюбі у них не склалися нормальні сімейні стосунки, відсутнє взаєморозуміння та протилежні погляди на шлюбні відносини, у зв`язку з чим втратили почуття любові один до одного, повагу, мають несумісність поглядів на спільне життя та сімейних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не спростував позовні вимоги. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен \~з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує\~позивач в позовній заяві шлюб з відповідачем\~фактично припинено,\~носить лише\~формальний характер,\~примирення неможливе,\~а спроби\~зберегти сім`ю\~недоцільні. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі складовою самого суспільства. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що сторони фактично не проживають разом, також не бажають відновити шлюбні відносини, суд прийшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі в сумі 1211,20 грн. судового збору. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений по справі судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2700966801 від 23.07.2025 року.

Outcome: approved