Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

09 червня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Зміївської міської ради, в якій вона просить позбавити [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] ), батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає, що з 12 лютого 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , актовий запис № 2612 від 15.09.2021 року. 21 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що домовленості щодо способу виконання біологічним батьком свого обов`язку утримувати дитину ними не визначалось. Протягом зазначеного часу [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, тому вона була вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Однак, [PERSON] злісно ухиляється від сплати аліментів, переховується, та не проживає за місцем реєстрації. Крім того, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2023 року про визначення місця проживання спільної дитини, справа 621/2340/22, було визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . [PERSON] свідомо не з`являвся на судові засідання та на Комісію органів опіки та піклування при встановленні доцільності визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не надав докази щодо утримання дитини або щодо намагань спілкування з сином. Жодного разу з вересня 2022 року [PERSON] не навідався та не приїхав до сина. [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Позивач самостійно забезпечує сина, створює дитині належні умови проживання, навчання та повноцінного розвитку. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не займається вихованням, не дбає про духовний розвиток, навчання, підготовку до дорослого життя, ухиляється від сплати аліментів. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та від його виховання і утримання. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання освіти. Крім того, син [PERSON] взагалі не вважає відповідача членом своєї сім`ї та не відчуває прихильності до нього, оскільки з моменту виповнення [PERSON] 1 року, він не бачив біологічного батька, не відчував прояву його турботи або піклування. Тому вважає, що поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою позбавлення його батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказує, що між нею та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Вихованням сина займається лише вона. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні спільної дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходяться на повному утриманні позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 визначено головуючого суддю Юрлагіну Т.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Службу у справах дітей Зміївської міської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 11 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2025 року, в яких він просив поновити стадію підготовчого провадження, у зв`язку з неналежним сповіщенням його про дату, час та місце розгляду спарви. Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 30 вересня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача про поновлення стадії підготовчого провадження відмовлено, у зв`язку з необгрунтованістю посилань відповідача на його неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Зазначила, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною не чинила, на виклики органу опіки та піклування він не прибував. Місцеперебування відповідача наразі не відомо, у своїх запереченнях він зазначає адресу в Америці, однак державним виконавцем було винесено постанову про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон, наявні останні відомості щодо його перебування в м. Одеса. Зазначила, що відповідач ухилається від виконання своїх батьківських обов`язків, дитина 3 років батька взагалі не знає. Вказала, що 08.10.2022 вона разом з дитиною поїхала на західну Україну, оскільки у них з відповідачем виникли непорозуміння, з того часу віжповідач не приймає участі у вихованні дитини. Лише у 2023 році він через хрещеного батька передав дитині сертифікат у дитячий магазин. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документу [PERSON] в його електронний кабінет, доставлено 11.08.2025. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Посилання відповідача на неналежне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до довідки про доставку електронного документу, копію ухвали про відкриття провадження від 17 червня 2025 року та судову повістку було надіслано одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, доставлено до електронного кабінету: 18.06.2025 та 17.06.2025 відповідно. Судову повістку на 11 серпня 2025 року відповідачу було доставлено до електронного кабінету 15.07.2025. Враховуючи те, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Зміївської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив. 29 липня 2025 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Зміївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 вересня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 2612 (а.с.9). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2023, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-27). Як убачається зі змісту довідки від 16 листопада 2022 року № 6309-7001626930 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/ перебування [PERSON] - [ADDRESS] . Відомості про законного представника, який супроводжує малолітню дитину - [PERSON] (а.с.13). Як убачається зі змісту довідки від 16 листопада 2022 року № 6309-7001626879 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/ перебування [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.13 зворот). Судовим розглядом встановлено, що аліменти на утримання дитини стягуються в примусовому порядку в межах виконавчого провадження відкритого на підставі судового наказу, виданого Зміївським районним судом Харківської області по справі №621/1999/22 (а.с.15-19). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 01 червня 2025 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 99 276, 50 грн, яка утворилась з 13 жовтня 2022 року по травень 2025 року (а.с. 19). Згідно акту обстеження умов проживання громадянки [PERSON] , складеного 22 листопада 2022 року завідувачем Служби у справах дітей Зміївської міської ради, головним спеціалістом Служби у справах дітей Зміївської міської ради, встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю, братом та дідусем за адресою: [ADDRESS] . Будинок складається з п`яти житлових кімнат. Будинок з підведеним електропостачанням, водопостачанням, водовідведенням, електричним та твердопаливним опаленням. Кімнати облаштовані необхідними меблями та предметами повсякденного вжитку. У дитини облаштовано місце для навчання та відпочинку, в наявності одяг по сезону (а.с.14). Відповідно до пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, так як не бачиться із дитиною протягом останніх більш як 2 років. Усі питання щодо виховання дитини вирішує лише її мати, забезпечуючи усім необхідним для проживання, навчання та належного дозвілля. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав слід впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Будь-яких доказів, що спростовували б доводи Позивача про те, що Відповідач постійно ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бачиться з сином, не приймає ніякої участі у його вихованні, не надає жодної матеріальної чи грошової допомоги суду не надано. Отже, Відповідач покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні свого сина. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З наданого висновку органу опіки та піклування Зміївської міської ради № 01-12/2328 від 10.07.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Зміївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вищевикладені докази свідчать про те, що громадянин [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні сина. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Враховуючи викладене, як встановлено, батько [PERSON] байдужий до життя, здоров`я та розвитку малолітньої дитини [PERSON] , не цікавиться його життям, матеріальної допомоги останньому не надає, тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , а тому позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] положення статті 169 Сімейного кодексу України про те, що він має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав після усунення умов, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн. На підставі ст.ст. 141, 150, 155, 157, 164 СК України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 264-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved