Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позиція сторін у справі У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Офісу Генерального прокурора та [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просив визнати образливою та такою, що порушує особисте немайнове право на використання ім`я, та на таємницю про стан здоров`я, як наслідок порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , інформацію поширену Заступником Генерального прокурора України - Головним військовим прокурором [PERSON] від імені Генеральної прокуратури України та від себе особисто через ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» телевізійному каналі «112 Україна», а також на веб-сайті ГОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» з доменним іменем [INFO] на брифінгу 24.05.2017. а також 15.06.2017 та 25.06.2017 в мережі Інтернет на власній сторінці у соціальній мережі Facebook ( Фейсбук ), а саме: - «Зараз відбувається операція стосовно перших керівників і заступників ... які мали пряму причетність до організації і функціонування, так званих, податкових майданчиків ... внаслідок чого держава недоотримала, а фактично, злочинна організація [PERSON] і всі. хто до сих пір перебував в Україні, змогла збагатитися за рахунок платників податків на доведену зараз слідством суму 97мільярдів гривень....Реальний сектор економіки, якого ці горе-керівники, які ограбили державу. Ми знайшли алгоритм притягнення до кримінальної відповідальності тих. хто організував і наживався.... Реальний сектор економіки страждав від них і причинно-наслідковий зв`язок один: якби ці скоти, які сьогодні затримані, а їх ще багато... у державі не почалася б війна. Тому що грабунок держави на такі мільярди гривень участь і сприяння організації і існуванню злочинної організації це участь у злочинній організації, стаття 255 Кримінального кодексу, і зловживання службовим становищем, яке тягне за собою матеріальні збитки ... держави... Зараз гелікоптер привезе діючого начальника служби безпеки, того ж «смотрящего» за усім бізнесом [PERSON], генерал-лейтенанта [PERSON] »; - «Закликаю ... прийти глянути на уповноважених [PERSON] які привезуть до апеляційного суду м. Києва 100 млн. грн. для спроби звільнити «смотрящего» (згідно показів це екс- податківець генерал [PERSON] ) за бізнесом [PERSON]. А ще - це саме той генерал - реальний власник частини захопленої тітушками у 2012 році хатинки на вул. Звіринецькій у вчительки [PERSON] , де через революцію не встигли побудувати хороми [PERSON] »; - « Чергове шоу , пов`язане з обранням запобіжного заходу екс-податківцю [PERSON] відбулося сьогодні в Апеляційному суді міста Києва. Уявний хворий забарикадувався в ізоляторі, відмовився їхати в суд і судорожно викликав собі карети швидкої допомоги. Різке погіршення здоров`я на тлі підозри в скоєнні тяжких злочинів стало класикою кримінального процесу наших днів. Але у випадку з [PERSON] - ситуація трагікомічна. Після чергового такого «нападу» погіршення здоров`я і циркового виступу [PERSON] в БСП (лікарні швидкої допомоги), медики, які його оглядали, дали висновок про те. що підозрюваний імітує хворобу... ...Шановні журналісти, раджу не пропускати подібні театральні виступи і насолодитися грою дійових осіб...»; - Стягнути солідарно з Офісу Генерального прокурора та [PERSON] на користь [PERSON] 300 000 (триста тисяч) гри. 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в наведених публічних заявах (цитатах) містяться твердження про факти, що [PERSON] обіймає роль «смотрящего» в кримінальній бізнес-організації [PERSON] на посаді начальника служби безпеки цієї організації; [PERSON] в інтересах [PERSON] є реальним власником будинку но вул. Звіринецькій у м. Києві вчительки Москаленко, який захоплений тітушками у 2012 році; [PERSON] є злочинцем та винний у вчинені злочину будучи членом злочинної організації [PERSON] по розкраданню державних 97 мільярдів гривень та протиправно заволодів майном громадянки [PERSON] (твердження про факти, а не оціночні посилання на підозру у вказаних злочинах); [PERSON] звергався за медичною допомогою симулюючи захворювання. Окрім того, у поширеній інформації про ім`я [PERSON] стверджується про доведеність вини у скоєнні ним особливо тяжких корупційних злочинів та протиправного заволодіння майном вчительки [PERSON] , а сама вся вищевказана інформація висловлена в брутальній, принизливій та непристойній формі, носить характер образ, зокрема з використанням слів та обертів мови «смотрящий», «горе- керівники». «...ці скоти, які сьогодні затримані...», «чергове шоу», «уявний хворий», «...циркового виступу [PERSON]...», «...театральні виступи ...» в оцінці з іншою інформацією, обставинами справи та їх взаємозв`язку, тощо. Указані вище публічні заяви (цитати) та твердження заявлені Відповідачем-2 - офіційною посадовою особою Генеральної прокуратури України (далі - Відповідач-1) для розповсюдження у засобах масової інформації, а також безпосередньо Відповідачем-2 розміщені в соціальних мережах в Інтернеті. у результаті чого поширені серед широкого кола осіб для набуття розголосу, з метою досягнення особистих цілей, підвищення власного авторитету як серед працівників прокуратури так і у суспільстві, прикриття власної приналежності до «злочинної влади [PERSON] та його оточення» і самовідданого служіння їх інтересам, а також для формування у суспільства/населення хибної думки, що [PERSON] є злочинцем, без жодних належних доказів на підтвердження відповідного факту та легальних підстав для цього, а також нівечення ділової репутації останнього. Способом поширення вказаної інформації став ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», який є власником доменного імені [INFO], яке зареєстроване за останнім на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] від 26.01.2009, а також власна сторінка Відповідача2 у соціальній мережі Facebook (Фейсбук). Поширена інформація стосується безпосередньо Позивача як людини та громадянина, колишнього голови Державної податкової Адміністрації України у Харківській області, який жодного дня не працював у Державній податковій службі та взагалі під керівництвом [PERSON] , має безумовним наслідком порушення його немайнових прав, а саме його честі, гідності та ділової репутації, а також завдання моральної шкоди. Унаслідок протиправних дій Відповідачів, що виявились у використанні та розкритті його імені як затриманої особи за підозрою в особливо тяжких корупційних злочинах до вступу вироку у законну силу, поширення інформації про його звернення до лікарів, а загалом поширення цієї інформації в образливій, брутальній та непристойній формі заподіяно Позивачу моральну шкоду, адже ця інформація стосується и особи, знаної протягом багатьох років як порядної людини, і як особи яка має заслуги перед державою, та має бездоганну ділову репутацію. До того ж. вказана інформація, публічно поширена Відповідачами широкому колу осіб, завдає удару та шкоди гідності, честі та діловій репутації, імені Позивача. Представник Відповідача-1 подав відзив на позов, в якому зазначив, що з виступу заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора [PERSON], який транслювався телеканалом «112 Україна», вбачається, що він проінформував про хід досудового розслідування, яке здійснювалося Головною військовою прокуратурою, у кримінальних провадженнях щодо економічних злочинів, вчинених зазначеною злочинною організацією. Під час промови ним двічі на 06.07. та на 13.43 хвилинах озвучено прізвище « [PERSON] ». При цьому заступник Генерального прокурора не називав ім`я та по батькові позивача, дату народження, адресу проживання, не зазначено, у який саме період ця особа займала вказану посаду, не показував його світлини, тобто жодних даних, за якими можливо ідентифікувати позивача з особою з прізвищем « [PERSON] ». Інформація оприлюднена Головним військовим прокурором [PERSON] не є достатньою для ідентифікації особи. За даними, що містяться у загальнодоступній мережі «Інтернет» за посиланням [INFO] - 10000 «Популярність прізвищ в Україні» міститься інформація, що в Україні з прізвищем « [PERSON] » приблизно 16068 осіб. Позивач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження того, що поширена Головним військовим прокурором [PERSON] інформація дозволяє ідентифікувати позивача, та, як наслідок, порушує його особисті немайнові права, у т.ч. на використання ім`я та на таємницю про стан здоров`я, як наслідок порочить честь, гідність і ділову репутацію. Представник Відповідача-2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що предметом брифінгу було інформування населення країни про завдання шкоди національній економіці, інформування про діяльність держави, в особі правоохоронних органів, спрямовану на розкриття та присікання правопорушень з боку високопосадовців, які спричинили державі значні збитки. Вислови наведені у позовній заяві вирвані з контексту виступу на брифінгу та є неповними. З наведеної у позові інформації не вбачається, що відповідач називає [PERSON] злочинцем, чи стверджує про доведену винуватість [PERSON] у вчиненні злочину, що свідчить про відсутність порушень ч. 4 ст. 296 ЦК України. Відповідач повідомив лише про перебіг розслідування кримінального провадження, антикорупційну операцію та її результат, а не про винуватість позивача у вчиненні кримінальних правопорушень й ці обставини підлягають дослідженню у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність порушень ч.4 ст. 296 ЦК України та презумпції невинуватості. Повна публікація відповідача, що була розміщена в мережі Інтернет, стосувалась відомостей про обрання запобіжного заходу [PERSON] , а точніше відкладення судового засідання в Апеляційному суді м. Києва, в якому повинна була розглядатися скарга захисників [PERSON] на запобіжний захід у вигляді арешту з альтернативною заставою у 100 млн. 320 тис. грн., повідомлялась наступна дата судового розгляду. Інформація, яка розповсюджувалась відповідала дійсності та була актуальна на той день та час.; Публікація була поширена саме 15.06.2017 року, коли Апеляційний суд м. Києва повинен був розглядати скаргу адвокатів підозрюваного на ухвалу про обрання запобіжного заходу, та причини, у зв`язку з якими судове засідання не відбулось, становили на той час громадський інтерес. Позовні вимоги в частині визнання інформації, яку поширив відповідач 2 «від себе особисто через ТОВ «Телерадіокомпанію «112ТВ» телевізійному каналі «112 України», а також на веб-сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «112ТВ» з доменним іменем [INFO]» є необґрунтованими. Відповідач 2 не здійснював поширення зазначеної інформації «від себе особисто» через зазначені телевізійні канали та веб-сайти, докази подібного матеріали справи не містять. Сторона позивача не обґрунтувала, як висновок психолога про сприйняття оточуючими особи [PERSON] відноситься до предмету доказування у цій справі. Негативне чи позитивне ставлення оточуючих до цієї особи, чи до обставин справи, жодним чином не доказують спричинення моральної шкоди позивачу. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року призначено у справі судову лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу писемного мовлення та зупинено провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.05.2017 відбувся спільний брифінг Заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора [PERSON] з Міністром внутрішніх справ України [PERSON], який транслювався засобом масової інформації, зокрема телеканалом «112 Україна». Під час зазначеного брифінгу Відповідач-2 здійснив наступні заяви: «Зараз відбувається операція стосовно перших керівників і заступників ... які мали пряму причетність до організації і функціонування, так званих, податкових майданчиків ... внаслідок чого держава недоотримала, а фактично, злочинна організація [PERSON] і всі, хто до сих пір перебував в Україні, змогла збагатитися за рахунок платників податків на доведену зараз слідством суму 97мільярдів гривень.... Реальний сектор економіки, якого ці горе-керівники, які ограбили державу. Ми знайшли алгоритм притягнення до кримінальної відповідальності тих, хто організував і наживався.... Реальний сектор економіки страждав від них і причинно-наслідковий зв`язок один: якби ці скоти, які сьогодні затримані, а їх є ще багато... у державі не почалася б) війна. Тому що грабунок держави на такі мільярди гривень участь і сприяння організації і існуванню злочинної організації це участь у злочинній організації, стаття 255 Кримінального кодексу, і зловживання службовим становищем, яке тягне за собою матеріальні збитки ... держави... Зараз гелікоптер привезе діючого начальника служби безпеки, того ж «смотрящего» за усім бізнесом [PERSON], генерал-лейтенанта [PERSON] », цитата розміщена у мережі інтернет за посиланням: [INFO]. а також за посиланням: [INFO] ). 15.06.2017 у мережі Інтернет. на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) Відповідач-2 під заголовком: « [INFO] ». розповсюдив інформацію наступного змісту: «Чергове шоу, пов`язане з обранням запобіжного заходу екс-податківцю [PERSON] відбулося сьогодні в Апеляційному суді міста Києва. Уявний хворий забарикадувався в ізоляторі, відмовився їхати в суд і судорожно викликав собі карети швидкої допомоги. Різке погіршення здоров`я на тлі підозри в скоєнні тяжких злочинів стало класикою кримінального процесу наших днів. Але у випадку з [PERSON] - ситуація трагікомічна. Після чергового такого «нападу» погіршення здоров`я і циркового виступу [PERSON] в БСП (лікарні швидкої допомоги), медики, які його оглядали, дали висновок про те, що підозрюваний імітує хворобу. Шановні журналісти, раджу не пропускати подібні театральні виступи і насолодитися грою дійових осіб...» (цитата розміщена у мережі інтернет за посиланням: [INFO]); - «Закликаю прийти глянути на уповноважених [PERSON], які привезуть до апеляційного суду м. Києва 100 млн. грн. для спроби звільнити «смотрящого» (згідно показів це екс- податківець генерал [PERSON] ) за бізнесом [PERSON]. А ще - це саме той генерал - реальний власник частини захопленої тітушками у 2012 році хатинки на вул. Звіринецькій у вчительки [PERSON] , де через революцію не встигли побудувати хороми [PERSON]» (цитата розміщена у мережі інтернет за посиланням: [INFO]). Способом поширення вказаної інформації став ТОВ "Телерадіокомпанія "112-ТВ", який є власником доменного імені [INFO]. яке зареєстроване за останнім на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] від 26.01.2009, а також власна сторінка Відповідача2 у соціальній мережі Facebook (Фейсбук). Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантовані права на свободу слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, вільне поширення інформації, зокрема письмово. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України). Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (частина перша статті 302 ЦК України). Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (абзац перший частини другої статті 302 ЦК України). За приписами частин першої, четвертої, шостої та сьомої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Факт поширення оспорюваної інформації не заперечується сторонами, а відтак є доведеним. Позиція відповідачів зводиться до того, що поширена оспорювана інформація не може безальтернативно свідчити, що вона стосується саме позивача. Як вбачається із виступу заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора [PERSON], який транслювався телеканалом «112 Україна», він проінформував про хід досудового розслідування, які здійснювалося Головною військовою прокуратурою, у кримінальних провадженнях щодо економічних злочинів, вчинених зазначеною злочинною організацією. Під час промови ним двічі на 06.07. та на 13.43 хвилинах озвучено прізвище « [PERSON] ». При цьому заступник Генерального прокурора не називав ім`я та по батькові позивача, дату народження, адресу проживання, не зазначено, у який саме період ця особа займала вказану посаду, не показував його світлини, тобто жодних даних, за якими можливо ідентифікувати позивача з особою з прізвищем « [PERSON] ». В інформації на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» Головного військового прокурора [PERSON] від 15.06.2017 вказано «екс-податківцю [PERSON] ». Суд звертає увагу на те, що представник позивача у позові зазначає, що його довіритель жодного дня не працював у Державній податковій службі та взагалі під керівництвом [PERSON] . Це у свою чергу свідчить, що сам позивач не ототожнює себе з особою, яка згадувалася у промові Заступник Генерального прокурора. За даними, що містяться у загальнодоступній мережі «Інтернет» за посиланням [INFO] - 10000 «Популярність прізвищ в Україні» міститься інформація, що в Україні з прізвищем « [PERSON] » приблизно 16 068 осіб. З наведеного суд робить висновок, що зміст оскаржуваної інформації не може безальтернативно свідчити, що вона стосується саме позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/76446/17. У постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18, провадження № 61-11241св19, викладено правовий висновок, що частиною четвертою статті 296 ЦК України передбачено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У рішенні Європейського суду з прав людини ( далі - ЄСПЛ) у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним з елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (рішення у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року, пункт 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді. Зокрема цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року). Разом із тим ця вимога стосується і висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (рішення у справах «Аллен де Рібемон проти Франції», п. 41; «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року пункти 41-43; «Бутвевічюс проти Литви» від 26 березня 2002 року, п. 49). У рішенні ЄСПЛ «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року зазначено, що частина друга статті 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (рішення від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії», пункт 19). Як наголошує ЄСПЛ, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення від 03 жовтня 2002 року у справі «Бемер проти Німеччини», пункти 54, 56; від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини», пункти 88-89). Аналогічне визначення презумпції невинуватості наведено у рішенні ЄСПЛ у справі «Шагін проти України» від 10 грудня 2009 року, у якому наголошено на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною у вчиненні того чи іншого злочину (рішення від 24 листопада 2000 року у справі «Дактарас проти Литви», пункт 41). Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 757/34493/15-ц, провадження № 61-20682св18. Судом встановлено, що в провадженні Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України перебувало кримінальне провадження № 42016000000003536 від 18.11.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України. 24.05.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України. Обвинувальний акт 15.03.2019 у кримінальному провадженню № 42016000000003536 скеровано до Печерського районного суду міста Києва, для його розгляду по суті. Зі змісту оспорюваної інформації вбачається, що [PERSON] не оголошував [PERSON] винним, здійснював інформування громадськості із дотриманням частини другої статті 6 Конвенції та без порушення частини четвертої статті 296 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, при цьому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню як похідні. За правилами статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed