Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в кінці 2013 року позивач став співмешкати з відповідачкою. [INFO] у них народилася донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження доньки серія [NUMBER] видане 16 липня 2014 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №99. На початку 2016 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач залишила сім`ю і поїхала в невідомому напрямку, місце проживання позивачу невідомо. Позивач самостійно виховує свою доньку, вона повністю знаходиться на його утриманні. Відповідач участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, її розвитком. Існує необхідність у визначенні місця проживання неповнолітньої доньки разом з позивачем для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань(за необхідності), за потреби на вступ на навчання. Крім того мати можливість одноособово звертатися до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги тощо. Позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , [INFO] ,РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою : [ADDRESS] . Відповідачка заявлені до неї позовні вимоги визнала в повному обсязі заявою, надісланою до суду 04.06.2025 та просить суд їх задовольнити. На виконання ухвали Лисянського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 виконавчий комітет Богуславської міської ради до матеріалів справи долучив рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради від 20 червня 2025 року №173/6 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] », в якому вважає, що між [PERSON] та [PERSON] існує добровільна домовленість щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька дівчинки. Малолітня [PERSON] також висловлює бажання проживати за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Дані обставини вказують на відсутність спору між батьками дитини щодо місця проживання доньки. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Богуславського районного суду Київської області 24.03.2025 року. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 05.05.2025 року справу передано за підсудністю до Лисянського районного суду Черкаської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 28.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 22.07.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 годину 03.09.2025. Позивач та його представник в судове засідання не прибули. 22.07.2025 від представника позивача, надійшла заява про слухання справи у відсутності позивача та його преставника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула. Натомість, 04.06.2025 надіслала до суду заяву якою вона визнає повністю заявлені до неї позовні вимоги та просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не прибула. 22.07.2025 від представника третьої особи, надійшла заява про слухання справи у відсутності преставника. Таким чином суд доходить висновку що сторони та учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин судовий розгляд справи проводиться у відсутності осіб, які не прибули у судове засідання. У відповідност до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що в період з кінці 2013 року до 2016 року позивач [PERSON] спільно проживав з відповідачкою [PERSON] . [INFO] у них народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16 липня 2014 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис №99. На початку 2016 року відповідач залишила сім`ю і поїхала в невідомому напрямку, місце проживання позивачу невідомо. З літа 2022 року за обопільною згодою батьків донька [PERSON] проживає за місцем проживання батька та за адресою своєї реєстрації, відповідно до Акту обтеження житлоо-побутових умов проживання від 08.01.2025. На підставі довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого КП «Богуславблагоустрій» від 08.01.2025 №43 підтверджується місце реєстрації [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.01.2025 встановлено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 07.01.2025 №01-40/02, виданої директором опорного закладу освіти [PERSON] навчається в опорному закладі освіти Богуславський ліцей №2 в 4 класі. Виконавчим комітетом Богуславської міської ради в своєму рішенні від 20.06.2025 №173/6, затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З висновку встановлено, що питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Обоє батьків підтвердили (мати дитини в телефонному режимі та письмово батько дитини при особистому спілкуванні під час проведення обстеження умов проживання), що їх донька [PERSON] , [INFO] за їх обопільною згодою, вже 3 роки (з літа 2022 року) проживає за місцем проживання батька. Думка малолітньої [PERSON] (на час бесіди з дитиною дівчинка мала повних 10 років) заслухана працівниками служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради під час відвідування дитини за місцем її проживання. Дівчинка, письмово зазначила, що хоче проживати з татом, інколи їздити до мами. [PERSON] повідомила, що безперешкодно спілкується з мамою по телефону, а під час літніх канікул приїздить до неї в гості, за місцем її проживання в м.Київ чи Київську область). Мати дитини [PERSON] ,на пропозицію секретаря комісії висловила свою позицію щодо місця проживання дочки [PERSON] , письмово повідомила, що не заперечує проти проживання доньки з батьком, оскільки у батька дитини кращі умови для проживання та дочка навчається у Богуславській школі. Батько дитини служить в ЗСУ. На час його перебування на службі, догляд за дівчинкою здійснюють бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . За місцем проживання [PERSON] створені належні умови, що підтверджено відповідним актом умов проживання від 05.06.2025. Виконавчий комітет Богуславської міської ради, як органом опіки та піклування вважає, що між [PERSON] та [PERSON] існує добровільна домовленість щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька дівчинки. Малолітня [PERSON] також висловлює бажання проживати за місцем проживання батька. Дані обставини вказують на відсутність спору між батьками дитини щодо місця її проживання. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 160 Сімейного кодексу України зазначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно з положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дітей спільно не проживають, право визначати місце проживання дітей залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі -Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно частин 1 та 3 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суд зазначає, що при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] , слід керуватися ч.2 ст.160 СК України та положеннями ст. 29 Цивільного кодексу України. Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечувалось відповідачкою [PERSON] , малолітня донька [PERSON] , [INFO] вже 3 роки проживає за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка тривалий час не проживає разом з дитиною, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Богуславської міської ради від 20.06.2025 р. № 173/6. Під час засідання Комісії з питань захисту прав дитини малолітня [PERSON] висловила своє бажання проживати разом з батьком. Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, враховуючи спільну згоду батьків дитини [PERSON] та [PERSON] та згоду самої дитини малолітньої [PERSON] проживати з батьком, суд вважає, що сторони у відповдіності до норм Сімейного кодексу України самостійно погодили між собою та визначили місце проживання дитини з батьком. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що спір між сторонами відсутній, право позивача на визначення місця проживання дитини з ним не порушувалось та не оспорювалось відповідачкою. Відтак, позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , задоволенню не підлягають. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed