Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-3, [PERSON] ) про відшкодування шкоди в розмірі 85 841 705,57 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є вкладником Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк»), що підтверджується депозитним договором № 328945 від 23 грудня 2013 року на суму 2 702 568,31 дол. США, депозитним договором № 333948 від 06 березня 2014 року на суму 40 159 097,39 грн, довідкою № 168 від 15 липня 2014 року про наявність рахунків в ПАТ «Європейський газовий банк»: в національній валюті рахунок № [NUMBER] залишок на якому складає 44 592 366,65 грн; в дол. США № [NUMBER] залишок на якому становить 2 702 568,31 дол. США. Як зазначено у позовній заяві, позивач отримав суму відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі гарантованої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі 200 000,00 грн. Відповідачі є пов`язані з банком особами, вони несуть, окрім всього, цивільно-правову відповідальність перед вкладниками, оскільки їх дії призвели до віднесення банку до неплатоспроможного. Системний аналіз підстави, за якими банк віднесено до такої категорії, вказують на те, що головною причиною стало невжиття власником банку своєчасних, дієвих і достатніх заходів для поліпшення фінансового стану банку та приведення діяльності у відповідності до вимог законодавства України. Зазначає, що саме на власників істотної участі банку покладено обов`язок вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку і оскільки відповідачі є власниками істотної участі ПАТ «Європейський газовий банк», на них покладені обов`язки, визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність». Оскільки, на думку позивача, відповідач не вжив заходів поліпшення фінансового стану банку, це стало підставою для визнання банку неплатоспроможним, і як наслідок його ліквідація у спосіб та порядок, визначений положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та втрата можливості позивачем отримання свого вкладу в повному обсязі. У той же час, як зазначається у позовній заяві позивачем, керівництво банку несе із ним солідарну відповідальність, бо тривалий час приховували фінансову неспроможність банку, та своїми умисними діями довели банк до стану неплатоспроможного. Просить задовольнити позов в заявлений спосіб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 січня 2023 року. У зв`язку з перебування судді у відрядженні підготовче засідання, призначене на 11 січня 2023 року, знято з розгляду та призначено на 03 березня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року розгляд справи у попередньому судовому засіданні відкладено на 12 травня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року розгляд справи у попередньому судовому засіданні відкладено на 04 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року розгляд справи у попередньому судовому засіданні відкладено на 16 листопада 2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року зарито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13 березня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 20 травня 2024 року. Протокольною ухвалою від 20 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 09 вересня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року розгляд справи відкладено на 11 грудня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 20 березня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 14 липня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 06 жовтня 2025 року. 06 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, у яких сторона позивача зазначає про те, що враховуючи порушення Фондом порядку звернення до суду в інтересах кредиторів, позивач у даній справі не позбавлений самостійно звернутись до суду з вимогами про відшкодування заподіяних збитків. В судове засідання учасники справи не з`явились; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились; про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідачі правом на надання відзиву на позовну заяву не скористались, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» укладено договір банківського вкладу № 328945. На підставі договору банк прийняв, а позивач передав в управління банку грошові кошти в розмірі 2 702 568,31 дол. США. 06 березня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» укладено договір банківського вкладу № 333948. На підставі договору банк прийняв, а позивач передав в управління банку грошові кошти в розмірі 40 159 097,39 грн. Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року № 424 ПАТ «Європейський газовий банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі зазначеної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16 липня 2014 року було прийнято рішення № 57 про запровадження з 17 липня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію до 17 жовтня 2014 року. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18 листопада 2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Європейський газовий банк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Європейський газовий банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію АТ «Європейський газовий банк». Як встановлено судом, позивачу під час здійснення тимчасової адміністрації банком за рахунок Фонду було виплачено 200 000,00 грн., що передбачено частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За таких обставин, починаючи з 17 липня 2014 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Пунктом 1 частини шостої статті 36 цього Закону встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленої Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ( частина перша статті 26 Закону України). Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. З 17 липня 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку. Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частини другої статті 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як вбачається з позовної заяви, позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Згідно з статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: - зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; - грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; - вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; - вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; - вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави наданої для забезпечення кредитів рефінансування; - вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; - вимоги за субординованим боргом. У частині четвертій статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до частини третьої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. За змістом статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Разом з тим, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Відтак, вимоги кредиторів банку після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню в порядку, визначеному Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено. Передбачене статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв`язок між поведінкою і шкодою, вина. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов`язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань відповідачем та заподіяною шкодою. Настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення. Відповідно статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Істотна участь відповідно до положень частини другої Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) це пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Тобто, власник істотної участі банку особа (особи), яка (і) володіє (ють) прямо та/або опосередковано самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу банку. Відповідно до частини першої статті 35 Закону, банк та кожний власник істотної участі зобов`язані підтримувати норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу банку на рівні, встановленому НБУ. Відповідно до частини четвертої статті 58 Закону власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що при ухвалені судового рішення суд повинен встановити, що майнова шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Позивачем не надано та в ході розгляду судом не встановлено належних та допустимих доказів підтверджуючих, наявність вини пов`язаних з банком осіб щодо неповернення позивачу грошових коштів, а також, що дії чи бездіяльність осіб призвели до завдання банку шкоди з їх вини. Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Посилання позивача на те, що факт заподіяння ПАТ «Європейський газовий банк» шкоди через порушення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як власниками істотної участі ПАТ «Європейський газовий банк», не підтверджені належним та допустимим доказами у справі. Позивачем не було доведено заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, у зв`язку з чим у задоволені позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed