Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 12.02.2024 року, будучи клієнтом банку, [PERSON] уклав з банком кредитний договір № АВН0СТ155101707719021753 щодо надання кредиту в розмірі 75000,00 грн. строком на 60 місяців (до 11.02.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 27.05.2025 року, має заборгованість в сумі 151732,26 грн., яка складається з: 75000,00 грн. - заборгованості наданим кредитом (тіло кредиту); 65932,65 грн. - заборгованості за процентами; 10799,61 грн. заборгованість за пенею. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь АТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101707719021753 від 12.02.2024 року в розмірі 151732,26 грн. та судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитного договору відповідачем. Так, з матеріалів справи встановлено, що, відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «А-Банк», Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101707719021753 від 12.02.2024 року, був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75000,00 грн. строком на 60 місяців з 12.02.2024 року по 11.02.2029 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 75,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку суми боргу, станом на 27.05.2025 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 151732,26 грн., яка складається з: 75000,00 грн. - заборгованості наданим кредитом (тіло кредиту); 65932,65 грн. - заборгованості за процентами; 10799,61 грн. заборгованість за пенею. Судом встановлено, що відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування. В той же час, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 10799,61 грн., як суми заборгованості за пенею, до задоволення не підлягає. Так, згідно розділу 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025\~від\~14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025. Таким чином, з 24.02.2022 року на час прийняття рішення у справі в Україні безперервно діє воєнний стан. Посилання в позовній заяві на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки ці норми є загальними нормами законодавства і стосуються лише кредитних договорів, укладених до 24.02.2022 року, а також на те, що у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір від 08.07.2024 року з умовою про сплату пені, відхиляються судом. Так, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить у собі вказівки, що він застосовний до договорів, які укладені лише до 24.02.2022 року. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу. І поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Таким чином, норми ЦК України мають переважну дію над іншими правовими актами. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Сторони вправі в умовах договору обумовлювати сплату пені, але зобов`язані ураховувати положення основного акта цивільного законодавства - Цивільного кодексу України, яким визначено, що у період дії воєнного стану особа звільняється від виконання цивільного обов`язку щодо сплати пені, встановленої кредитним договором. Оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 10799,61 грн. пені є безпідставними. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за пенею в розмірі 10799,61 грн. слід відмовити. На даний час відповідачем борг за кредитним договором (тіло кредиту та проценти) не сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по вказаному кредитному договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 140932,65 грн., яка складається з: 75000,00 грн. - заборгованості наданим кредитом (тіло кредиту); 65932,65 грн. - заборгованості за процентами Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає\~2422,40 грн.\~понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial