Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1.\~позиції позивача 26 листопада 2024 року [PERSON] (надалі\~за текстом [PERSON] /позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом [PERSON] /відповідач), предметом якої є: визнання укладеним договору дарування [PERSON] належної йому частки квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ; визнання права власності [PERSON] частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що належала їй на праві власності у спільному майні подружжя; визнання права власності [PERSON] на частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , що належала їй на підставі договору дарування, укладеного з [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15.10.2013, серії [NUMBER] (актовий запис № 13674). Мати позивача перебувала у шлюбі з громадянином [PERSON] , що є батьком відповідача. Спільних дітей подружжя за період перебування у шлюбі не мало. 20.07.1994 між подружжям шлюб було розірвано, на підтвердження чого мається свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова (актовий запис №520). Під час шлюбу ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . У 1984 році за рахунок спільних коштів сплачено повну вартість. За місяць до розірвання шлюбу між подружжям було досягнуто домовленості щодо укладення правочину, за яким [PERSON] належну йому в квартирі [ADDRESS] відчужує на користь своєї дружини [PERSON] , на підтвердження чого свідчить довідка начальника ЖЕК-37 Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 23.06.1994 № 250. Після смерті [PERSON] . Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №380/2002. Так, із заявою до нотаріальної контори звернувся відповідач [PERSON] , якою прийняв спадщину та отримав у власність на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] - легковий автомобіль марки МЗМА Москвич 408, випуску 1966 року. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої за заявою позивача 12.03.2014 Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 196/2014, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36855139. 02.10.2024 позивач отримав від Козелько Т.М., державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, за результатами розгляду його заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що [PERSON] було надано правовстановлюючі документи на майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Згідно правовстановлюючих документів (довідка житлово- експлуатаційної контори № 37 по обслуговуванню житлових будинків ЖБК Орджонікідзевського району № 250 від 23.06.1994) та довідки КП «ХМБТІ» від 13.05.2024 № 1146537, вищезазначена квартира перебуває у власності та зареєстрована за гр. [PERSON] (колшпній чоловік спадкодавці). [PERSON] помер [INFO] , спадкова справа № 380/2002 була заведена у Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі. Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 25.09.2024 за вих. № 1919/01-20 після смерті [PERSON] , спадкоємцем всього спадкового майна є його син, [PERSON] . Також, у матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] про те, то частина спадкового майна, а саме вищезазначена квартира та невідома земельна ділянка, є спільним майном подружжя та були придбані у період зареєстрованого щлюбу. В подальшому жодних дій по виділу своєї частки та за отриманням свідоцтва про право виділу своєї частки та за отриманням свідоцтва про право власності або постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась. 1.2.заперечень відповідача [PERSON] через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надано заяву від 20.08.2025 (а.с. 177) про визнання позову [PERSON] , предметом якого є: визнання укладеним договору дарування [PERSON] належної йому частки квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ; визнання права власності [PERSON] частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що належала їй на праві власності у спільному майні подружжя; визнання права власності [PERSON] на частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , що належала їй на підставі договору дарування, укладеного з [PERSON] . У заяві відповідач просив суд здійснювати розгляд справи № 644/10339/24 за його відсутності та задовольнити позовну заяву [PERSON] у повному обсязі (а.с. 177). 2. заяви, клопотання 09.12.2024 надійшла заява від представника [PERSON] Крициної Юлії Олександрівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1213140 від 14.10.2024, про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 29.11.2024, та долучено необхідні докази, а саме додатки до позовної заяви та квитанція про сплату судового збору ID: 9290-9389-4856-7363 від 07.12.2024 (а.с. 18-50А). 17 лютого 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов лист з Четвертою Харківської міської державної нотаріальної контори з витребуваною інформацією (а.с. 69-90). 27.02.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява від адвоката Вдовидченка Олексія Івановича про вступ у справу як представника позивача (а.с. 91-93). 02 квітня 2025 року через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від представника позивача адвоката Вдвовидченка О.І., який діє на підставі ордеру серії АН № 1634080 від 27.02.2025, надійшло клопотання про витребування спадкової справи в Харківського обласного державного нотаріального архіву (а.с. 97). 25.04.2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від представника позивача адвоката Вдовидченка О.І., надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 108). 09 травня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова з Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшли витребувані матеріали (а.с. 112-128). 20.06.2025 на адресу суду з Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшли витребувані матеріали (а.с. 141-153). 30 червня 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від представника позивача адвоката Вдовидченка О.І., який діє на підставі ордеру серії АН № 1634080 від 27.02.2025, надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у відсутність позивача та його представника (а.с. 154). 07 жовтня 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від представника позивача адвоката Вдовидченка О.І., який діє на підставі ордеру серії АН № 1634080 від 27.02.2025, надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 187), позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. 3.інші процесуальні дії у справі\~ Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 26.11.2024 справа № 644/10339/24 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 12). Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Вимоги заявлено щодо об`єкту нерухомого майна \~квартира [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали (а.с. 15-16). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/10339/24 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 51-55). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2025 витребувано у Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №380/2002 стосовно [PERSON] , який помер [INFO] та належним чином завірену копію спадкової справи № 196/2014 стосовно [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 64-67). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 витребувано у Харківського обласного державного нотаріального округу належним чином завірену копію спадкової справи №380/2002 стосовно [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 99-102). Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30.06.2025 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 157-159). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Орджонікідзевського районного суду міста Харкова змінене на Індустріальний районний суд міста Харкова. Представник позивача [PERSON] адвокат Вдовидченко О.І. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання призначені на 28.01.2025, 27.02.2025, 02.04.2025, 25.04.2025, 27.05.2025, 30.06.2025, 28.07.2025, 25.08.2025 надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією у позовній заяві (а.с. 1), довідці Реєстру територіальної громади м. Харкова (а.с. 13) та відповіді з ЄДДР (а.с. 14). Судом встановлено, що на підставі розпорядження Харківської обласної військової адміністрації «Про перейменування об`єктів топонімії міста Харкова» № 513В від 26.07.2024 перейменовано об`єкти топонімії м. Харкова, зокрема й в Індустріальному районі міста: поточне найменування «вулиця Рибалка» змінено на нове найменування «вулиця Бригади Хартія» Рекомендоване повідомлення про виклик [PERSON] на 28.01.2025 повернулося до суду, як отримане відповідачем (а.с. 60), що є належним повідомленням згідно вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991\~«Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09.08.12019 у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з ч. 1\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). З огляду на те, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та позивач повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідач просив суд розглядати справу у його відсутність та повністю визнав позовні вимоги (а.с. 177), представник позивача також звернувся до суду про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 187), підтримав позовні вимоги у повному обсязі, тож суд дійшов переконання, що згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Судом установлено, що згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20241206-0008855793 від 06.12.2024, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49.30 кв.м. оцінюється у сумі 829\~498,07 грн (а.с. 21-23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.10.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років, про що 15.10.2013 складено відповідний актовий запис № 13674 (а.с. 26, 75). Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] виданого 23.10.1960 РАДС м. Архангельськ, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 27, 79). Суд установив, що 20.07.1994 відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про зроблено відповідний запис № 520 (а.с. 28). Відповідно до листа Житлового кооперативу «Легенда-7» № 27/08-1 від 27.08.2024, правовстановлюючі документи або інші документи, що підтверджують право володіння та користування квартирою [ADDRESS] , керівнику ЖК «Легенда-7» не надавались. 19.06.2002 [PERSON] надано довідку № 302 від 19.06.2002 про виплату паю в повному обсязі для пред`явлення в БТІ м. Харкова (а.с. 29). Згідно зі змістом договору укладеного 16.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 16.09.1994 державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю. про те, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар частині квартири [ADDRESS] . Ця частина квартири [ADDRESS] належить дарителю [PERSON] на підставі справки, виданої житлового-експлуатаційною конторою № 37 23.06.1994 за № 250, реєстраційне посвідчення Харківським міським бюро технічної інвентаризації 05.09.1994 за № 59369. Проте не зареєстрований в реєстрі (а.с. 30-31). Судом установлено, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.07.2000, [PERSON] визнано таким, що втратив право на житлову площу у квартирі [ADDRESS] (а.с. 32-33). Як убачається зі свідоцтва про право власності від 16.09.1994, посвідченого державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю., квартира [ADDRESS] придбана подружжям під час зареєстрованого шлюбу та є спільним майном подружжя, а отже право власності на половину квартири належить [PERSON] , а інша половина на праві власності належить [PERSON] . Однак дане свідоцтво не засвідчене державним нотаріусом та не зареєстроване в реєстрі (а.с. 34). Відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 065053 виданого 19.12.1995 виконавчим комітетом Орджонікідзевської ради народних депутатів м. Харкова громадянці [PERSON] на підставі рішення РІК № 261/23 від 05.12.1995 (а.с. 35). Згідно з довідкою № 6 від 15.04.2014 [PERSON] померла [INFO] та на день своєї смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Відповідно до довідки № 302 від 19.06.2002 [PERSON] являється пайщиком ЖБК «Легенда-7» на квартиру [ADDRESS] . Перший внесок внесено 18.10.1990, останній 21.12.1992 (а.с 37). Судом установлено, що протоколом зборів уповноважених членів ЖБК «Легенда-7» від 07.06.1995 постановлено виключити з членів кооперативу «Легенда-7» [PERSON] та перевести паєнакопичення у сумі 34\~188 карб. на колишню дружину [PERSON] та прийняти в члени кооперативу «Легенда-7» [PERSON] і перевести паєнакопичення у сумі 34\~188 карб. на її ім`я (а.с. 38). Згідно постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.10.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , на спадкове майно яке складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 39-40). З тексту постановити вбачається, що [PERSON] надано правовстановлюючі документи на майно: на квартиру [ADDRESS] . Згідно правовстановлюючих документів (довідка житлово- експлуатаційної контори № 37 по обслуговуванню житлових будинків ЖБК Орджонікідзевського району № 250 від 23.06.1994) та довідки КП «ХМБТІ» від 13.05.2024 № 1146537, вищезазначена квартира перебуває у власності та зареєстрована за гр. [PERSON] (колишній чоловік спадкодавці). [PERSON] помер [INFO] , спадкова справа № 380/2002 була заведена у Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі. Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 25.09.2024 за вих. № 1919/01-20 після смерті [PERSON] , спадкоємцем всього спадкового майна є його син, [PERSON] . Також, у матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] про те, то частина спадкового майна, а саме вищезазначена квартира та невідома земельна ділянка, є спільним майном подружжя та були придбані у період зареєстрованого шлюбу. В подальшому жодних дій по виділу своєї частки та за отриманням свідоцтва про право виділу своєї частки та за отриманням свідоцтва про право власності або постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась. З реєстраційного посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації вбачається, що Харківське міське БТІ посвідчує, що кооперативна квартира [ADDRESS] кооператив «Легенда» зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки ЖКБ «Легенда» від 23.06.1994 за № 250 та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 59369 (а.с. 48). Матеріали спадкової справи № 196/2014 Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79996272 від 06.02.2025 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у зв`язку з чим 08.05.2002 заведено спадкову справ за № 380/2002 (а.с. 70). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79996284 від 06.02.2025, заповіти/спадкові договори відсутні (а.с. 71). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79996353 від 06.02.2025 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у зв`язку з чим 12.03.2014 заведено спадкову справу за № 196/2014 (а.с. 72). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79996369 від 06.02.2025, заповіти/спадкові договори відсутні (а.с. 73). З наданих до суду матеріалів спадкової справи № 196/2014, судом установлено, що після смерті [PERSON] , 12.03.2014 з заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] , [INFO] (а.с. 74). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 36855102 від 12.03.2014 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні (а.с. 76). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36855139 від 12.03.2014 зареєстровано спадкову справу № 55840338у спадковому реєстрі та № 196/2014 у нотаріуса, де спадкодавцем є [PERSON] [INFO] , дата смерті: [INFO] (а.с. 77). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 36855159 від 12.03.2014, заповіти/спадкові договори відсутні (а.с. 78). Згідно з інформацією з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00047114828 від 23.09.2024 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 29.12.1972 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1086, який розірвано 20.07.1994 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 520 (а.с. 80-81). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00047114862 від 23.09.2024 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано щлюб 15.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1250, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] » та « [PERSON] », який розірвано рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2022 (а.с. 82-83). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00047114672 від 23.09.2024 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 68 років про, що 21.11.2001 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, складено актовий запис № 9794 (а.с. 84). За інформацією з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 25.09.2024 місце проживання [PERSON] , станом на 14.10.2013, було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 85). Відповідно до довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна № 1146537 від 13.05.2024 квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі довідки житлово-експлуатаційної контори № 37 по обслуговуванню будинків ЖБК Орджонікідзевського району від 23.06.1994 № 250 (а.с. 86). 02.10.2024 до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, яку зареєстровано за № 1752, звернувся [PERSON] , [INFO] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті його матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 87). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємці документу, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо (а.с. 88). Матеріали спадкової справи № 380/2005 Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81017453 від 01.05.2025 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у зв`язку з чим 08.05.2002 заведено спадкову справ за № 380/2002 (а.с. 113, 143). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81017089 від 01.05.2025, заповіти/спадкові договори відсутні (а.с. 114, 142). Відповідно до заяви, яка міститься в спадковій справі № 380/2002 та зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 651/2003, [PERSON] прийняв фактично спадщину після смерті батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , яка складалась з легкового автомобіля марки МЗМА Москвич 408, випуску 1966 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого 08.07.1998 МРЕВ м. Харкова, який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого цим же МРЕВ 08.07.1998 на підставі ст. с/р: [NUMBER] ОРЕВ УДАІ УВС Харківської області заміна техпаспорту. Крім цього, з заяви вбачається, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає, донька [PERSON] на спадщину не претендує. Спадкодавець перебував у розірваних шлюбах: з [PERSON] з 26.03.1971, з [PERSON] 20.07.1994, спадкове майно є особистою власністю спадкодавця (а.с. 115, 144/на звороті). Заява підписана 07.05.2003 [PERSON] . До Четвертої Харківської нотконтори із заявою від 08.05.2002 звернувся [PERSON] , який діє по дорученню від [PERSON] , про отримання свідоцтва на право власності, на майно, яке було придбано у період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 116, 145) та додано довідку № 48 від 24.04.2002 про те, що 29.12.1972 у відділі реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова зареєстровано одруження [PERSON] та [PERSON] , запис акта № 1086. 20.07.1994 у відділі реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського району м. Харкова зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта № 520 (а.с. 117, 145/на звороті). Згідно заяви № 452 від 12.04.2003 [PERSON] , донька спадкодавця [PERSON] , спадщину не прийняла та не претендує на неї, у судовому порядку свої спадкові права поновлювати не буде. (а.с. 118). Крім цього, [PERSON] , колишня дружина спадкодавця [PERSON] , зазначає. Що спадкове майно є особистою власністю спадкодавця (а.с. 118, 146). Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] виданого 26.09.1959 батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 119, 146/на звороті). Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 02.10.1977 міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, актовий запис № 2013, прізвища після одруження « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17.04.1997 (а.с. 119, 146/на звороті). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21.11.2001 міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції [PERSON] помер [INFO] у віці 68 років, про що 21.11.2001 складено відповідний актовий запис № 9794 (а.с. 120, 121,147). Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] виданого 20.09.1964 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 122, 148). З витягу Єдиного реєстру заповітів № 2355590 вбачається, що відомості про заповіти відсутні за параметрами пошуку - [PERSON] (а.с. 123, 148 на звороті). Згідно витягу з Єдиного реєстру спадкових справ № 2355598 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у зв`язку з чим 08.05.2002 заведено спадкову справу за № 380/2002 (а.с. 124, 149). Відповідно до відповіді № 545 від 26.04.2003 [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , вибув за адресою: Харківська обл. м. Чугуїв (місце реєстрації відсутнє) (а.с. 125 на звороті, 150). Згідно довідки № 53/767 автомобіль марки МЗМА Москвич 408, випуску 1966 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого 08.07.1998 МРЕВ м. Харкова, який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] , під арештом не знаходиться (а.с. 126, 151). Відповідно до висновку № 000887 автотоварознавчого дослідження спеціаліста з оцінки вартості транспортного засобу від 17.09.2003, дійсна вартість автомобіля МЗМА Москвич 408 державний номерний знак [NUMBER] , на час смерті власник - 20.11.2001 становить 1\~015,87 грн (а.с. 127, 152). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.05.2003 спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є йог осин [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з легкового автомобіля марки МЗМА Москвич 408, випуску 1966 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого 08.07.1998 МРЕВ м. Харкова, який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого цим же МРЕВ 08.07.1998 на підставі ст. с/р: [NUMBER] ОРЕВ УДАІ УВС Харківської області заміна техпаспорту. Оцінка спадкового майна 1015,87 на 2001 рік (а.с. 128, 153). 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV\~(надалі\~за текстом\~ ЦК\~України) акти\~цивільного законодавства\~регулюють відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт\~цивільного законодавства\~не має\~зворотної дії\~у часі,\~крім випадків,\~коли він\~пом`якшує\~або скасовує\~цивільну відповідальність\~особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Суд установив, що на час придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] , останній перебував у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованим 29.12.1972 року (а.с. 145/на звороті), отже на той час діяв Кодекс про\~шлюб та\~сім`ю України від 20.06.1969 №\~2006-VII (надалі за текстом КпШС України). Відповідно до ст.\~22\~КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, квартири [ADDRESS] є спільним майном подружжя, а отже право власності на половину квартири належить [PERSON] , а інша половина на праві власності належить [PERSON] . Судом установлено, що на час укладення договору дарування від 16.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю., згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар частині квартири [ADDRESS] діяв Цивільний кодекс Української РСР №\~1540-VI від 18.07.1963 (надалі за текстом ЦК УРСР). Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР за договором\~дарування одна\~сторона передає\~безоплатно другій\~ стороні\~майно у\~власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. За приписами ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Згідно з ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 1\~статті 328 ЦК України\~передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (статті 204 ЦК України). Згідно із\~ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч. 1\~ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ч. 1, 2\~ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачей йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. У відповідності до п. 23\~постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Більш того, ч.3 ст.1296ЦК України\~унормовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Водночас спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частина 1статті 321\~ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 317\~ЦК України закріплено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Частиною 1ст.321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і поняття «правомірні очікування»/«законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішеннях по справах «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, «Сук проти України», заява №10972/05, «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд\~\~і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи\~правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~\~чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~\~ в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною\~1 ст. 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~\~або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд установив, що квартира [ADDRESS] придбана подружжям під час зареєстрованого шлюбу від 29.12.1972 у відділі реєстраціїактів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова актовий запис 1086 (а.с. 145/на звороті), та є спільним майном подружжя, а отже право власності на половину квартири належить [PERSON] , а інша половина на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.09.1994 (а.с. 34). Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Крім цього, судом установлено, що згідно з договором укладеного 16.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 16.09.1994 державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар частині квартири [ADDRESS] , проте не зареєстрований в реєстрі (а.с. 30-31). Ця частина квартири [ADDRESS] належить дарителю [PERSON] на підставі справки, виданої житлового-експлуатаційною конторою № 37 23.06.1994 за № 250, реєстраційне посвідчення Харківським міським бюро технічної інвентаризації 05.09.1994 за № 59369 (а.с. 30). Відповідачем не надано до суду жодних заперечень чи пояснень щодо визнання договору дарування, укладеного 16.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] , таким, що порушує його спадкові права, вважаючи наявним своє право на частку у спадковому майні померлого [PERSON] , зокрема квартири [ADDRESS] , отже, суд дійшов переконання, що зазначений правочин не є оспорюваним, згідно ст.215, 216 ЦК України, а недійсність цього договору дарування не встановлюється за законом у розумінні положень ст.\~45\~ЦК УРСР та ст. 228 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що батько відповідача, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 68 років, про що 21.11.2001 складено відповідний актовий запис № 9794 та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 21.11.2001 міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с. 120, 121,147), заразом його спадкоємцями є: його донька [PERSON] , яка спадщину не прийняла та не претендує на неї, у судовому порядку свої спадкові права поновлювати не буде. (а.с. 118); [PERSON] , колишня дружина спадкодавця, яка зазначає, що спадкове майно є особистою власністю спадкодавця (а.с. 118, 146); [PERSON] , [INFO] . Відповідач прийняв фактично спадщину після смерті батька [PERSON] , що складалась з легкового автомобіля марки МЗМА Москвич 408, випуску 1966 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого 08.07.1998 МРЕВ м. Харкова, який належить спадкодавцю (а.с. 122, 148). Отже, позивачем доведено, що [PERSON] , [INFO] , постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36), на підставі ордеру на житлове приміщення № 065053 виданого 19.12.1995 виконавчим комітетом Орджонікідзевської ради народних депутатів м. Харкова громадянці [PERSON] на підставі рішення РІК № 261/23 від 05.12.1995 (а.с. 35) та фактично є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування між [PERSON] та на праві власності у спільному майні подружжя з [PERSON] . Заразом, [PERSON] померла [INFO] , у зв`язку з чим 12.03.2014 заведено спадкову справу за № 196/2014 (а.с. 72), згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79996353 від 06.02.2025 якої заповіти/спадкові договори відсутні (а.с. 73), а єдиним спадкоємцем є її син [PERSON] , [INFO] (а.с. 74). За приписами ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведене вище, суд дійшов переконання про підтвердження вище вказаних обставин, зазначених та доведених позивачем, оскільки відповідач не спростовує їх, а навпаки визнає у повному обсязі, що підтверджується наданою заявою [PERSON] та просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с. 177). З огляду на викладене, у суду наявні підстави для визнання визнання укладеним договору дарування [PERSON] належної йому частки квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , а також права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за позивачем в порядку спадкування за законом. Ухвалюючи судове рішення, суд керується\~ ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення. 7. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 грн (а.с. 5). Отже, суд дійшов\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог,які відповідачем визнані у повному обсязі, заразом позивачем не ставиться питання про стягнення суми сплаченого судового збору з відповідача, тому суд дійшов переконання, що судові витрати з відповідача не стягуються. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved