Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Представник ТОВ « ФК «Ейс» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-9746308 від 28 квітня 2024 року у розмірі 12\~194 грн. 60 коп., судовий збір у розмірі та витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 квітня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9746308 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 21 жовтня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу « 21102024-МК/ЕЙС, згідно умов якого, ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9746308 від 28 квітня 2024 року. Всупереч умов договору, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утроврилась заборгованість у розмірі 12\~194 грн. 60 коп., яка складається з: 6\~050 грн. заборгованість по кредиту, 6\~144 грн. 60 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01 липня 2025 року відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази. Представник позивача ТОВ « ФК « Ейс» в судове засідання не з`явився,згідно змісту позовної заяви, просив розглядати справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена. Відзиву на позов не надала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повідомлена про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 28 квітня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9746308 у формі електронного документу ( далі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно до п.п. 1.2-1.3 Договору сума ліміту кредитної лінії складає 5 500 грн, строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів. Згідно п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00 % від кредиту, що складає 500 грн. (п. 1.6 Договору). Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5% (п. 1.7.1 Договору). Відповідно п. 1.9 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 35\~156 грн. Реквізити картки № [NUMBER] були зазначені [PERSON] при укладенні кредитного договору, що відображено у п. 2.8. договору. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «29699», що надісланий 28 квітня 2024 о 17:40 год. та введений позичальником 28 квітня 2024 року о 17:40 год. Також, довідкою про ідентифікацію підтверджується, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з якою укладено договір № 00-9746308 від 28 квітня 2024 року, ідентифікована ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником проводився шляхом підписання одноразовим ідентифікатором «29699» (час відправки ідентифікатора позичальнику 28 квітня 2024 року о 17:40 год., на номер +380975213467). Згідно зі ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Згідно детального розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9746308 від 28 квітня 2024 року [PERSON] має заборгованість в сумі 12\~194 грн. 60 коп., яка складається з: 6\~050 грн. прострочене тіло кредиту; 6\~144 грн. 60 коп. прострочені відсотки. Відповідно до інформації АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/8650-БТ від 09 липня 2025 року, банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , повний номер маска-картки [NUMBER] , фінансовий телефону номер - [NUMBER] . Також факт зарахування коштів підтверджується випискою по рахунку вищевказаної банківської картки, відповідно до якого [PERSON] 28 квітня 2024 року отримала грошові кошти в сумі 5\~500 грн. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЕЙС» укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, згідно умов якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно п.4.2.1 договору факторингу клієнт зобов`язаний протягом 60 робочих днів з дати укладення даного договору, за умови оплати клієнту суми фінансування, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі зазначеній у п.3.1 цього договору, передати фактору документи, що підтверджують права вимоги, шляхом підписання з фактором акту прийому-передачі документації. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21 жовтня 2024 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що згідно з вимогами п.4.2 договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 21 жовтня 2024 року. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21 жовтня 2024 року слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 00-9746308, сума заборгованості становить 12 \~194 грн. 60 коп., яка складається з: 6\~050 грн. прострочене тіло кредиту; 6\~144 грн. 60 коп. прострочені відсотки. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Згідно до змісту\~ст. 536 ЦК України\~за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 2\~ст. 615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитними договорами та договором відступлення права вимоги. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит і суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7\~000 грн., які підтверджуються: договором № 07/04/25-02 від 07 квітня 2024 року про надання правничої допомоги; додатковою угодою № 6 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2024 року; актом прийому-передачі наданих послуг від 07 квітня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7\~000 грн., оскільки від відповідача до суду не надійшло клопотання про зменшення суми правничої допомоги із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що відповідає правовій позиції постанови ВС № 275/150/22 від 13 березня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~422 грн. 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved