Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26205000412355 від 11.03.2019 року. Позовна заява мотивована тим, що 11.03.2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (первісний кредитор) та [PERSON] (відповідач) було укладено Кредитний договір № 26205000412355. Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит на споживчі потреби у формі кредитної лінії. Відповідач зобов`язався повернути надані кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. 28.03.2024 року, на підставі договору факторингу № 28/03/24, первісний кредитор - АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» - відступив право вимоги за цим кредитним договором на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (позивач). Про зміну кредитора та порядок погашення заборгованості відповідача було повідомлено. Згідно з розрахунком позивача, сума заборгованості відповідача становить 5748,95 грн, з яких: Заборгованість по тілу кредиту: 5562,31 грн. Заборгованість по відсотках: 186,64 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме: Судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 11 березня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (Кредитодавець) і [PERSON] (Відповідач) було укладено Кредитний договір № 26205000412355. Згідно з умовами цього договору, який складається з універсального договору банківського обслуговування (публічна частина) та індивідуальної частини, банк надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії для споживчих потреб. Відповідач, своєю чергою, зобов`язався повернути надані кошти, сплатити відсотки та виконати інші зобов`язання. Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Це є порушенням статей 526 та 527 Цивільного кодексу України. 28 березня 2024 року, на підставі Договору факторингу № 28/03/24, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило своє право вимоги за зазначеним кредитним договором на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (Позивач). Таким чином, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права нового кредитора. Сума заборгованості, яку позивач вимагає стягнути з відповідача, становить 5748,95 грн. Ця сума складається з: 5562,31 грн - заборгованість по тілу кредиту. 186,64 грн - заборгованість по відсотках. На адресу відповідача було направлено Адвокатську вимогу № 3225514473-АВ від 20.03.2025 р. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до змісту ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи викладене судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов цього договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, та підлягають повному задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону, на користь якої ухвалено судове рішення. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, суд має право витребувати детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та документи, що підтверджують їх вартість. Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним: зі складністю справи та виконаними роботами (наданими послугами); з часом, витраченим адвокатом; з обсягом наданих послуг; з ціною позову та/або значенням справи для сторони. Суд вважає, що у даній справі, зважаючи на її незначну складність, типовий характер та низьку ціну позову, заявлена позивачем сума у 5000,00 грн є явно завищеною та неспівмірною із обсягом виконаних робіт.

Outcome: partial