Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №00-9606987 від 02.02.2024 в сумі 41 778 грн. 55 коп., з них: 6 050 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 35 728 грн. 55 коп. заборгованості за відсотками, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп., мотивуючи тим, що 02.02.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 45083, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту позичальником, кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 550 грн., порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору. Отже, позичальнику перераховується сума в розмірі 5500 грн. 00 коп.. На виконання умов кредитного договору 02.02.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку №4314-14хх-хххх-4683, що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У порядку та на умовах, визначених у вказаному договорі, позивач зобов`язувався передати (сплатити) первісному кредитору суму фінансування, а первинний кредитор зобов`язувався відступити позивачу права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. На підтвердження переходу права вимоги за реєстром боржників до договору факторингу, позивач долучає платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни продажу. Під час укладення кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 6 050 грн., валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Однак, відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, а тому виникла заборгованість у вищевказаній сумі. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи складає 9 422 грн. 40 коп., з яких: 2 422 грн. 40 коп. судового збору та 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Представник позивача в своїй позовній заяві просить справу слухати у їх відсутність. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акти прийому - передачі. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та допустимим доказом переходу права вимоги до позивача, оскільки не є реєстром, підписаним обома сторонами договору, а фактично є набраним позивачем текстом,підписаним одноособово представником позивача, який подав позов до суду. Крім того, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України». А тому, довідка позивача та довідка ТОВ «Платежі Онлайн» не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і відповідно, що договір позики є укладеним. У вказаній довідці не вказано номер рахунку, на який було перераховано грошові кошти та не вказано хто є отримувачем грошових коштів. Надане позивачем «платіжне доручення» не є таким, оскільки не містить рахунку отримувача та відмітки банку про його проведення. Позивачем також неправомірно нараховано проценти. Крім того, є необгрунтованою вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн. 00 коп.. Витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з 5 аркушів та є типовою, відповідно адвокат не міг готувати її п`ять годин. З урахуванням викладеного підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. відсутні. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній просить справу слухати у його відсутність, а позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що 04.07.2025 за клопотанням позивача суд першої інстанції виніс ухвалу про витребування доказів у АТ «ПУМБ». Відповідно до п. 1.2 кредитного договору №00-9606987 від 02.02.2024 сума кредитного ліміту складає: 5500 гривень. Згідно п.1.5. договору за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10% від суми кредиту, що складає: 550 грн. 00 коп.. Тобто, сума кредиту 5500 грн. перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Після підписання кредитного договору відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора кредитодавець ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ "Платежі Онлайн" на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що останній прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ "Макс Кредит". Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується повідомленням від 30.10.2024 з відміткою ТОВ «Платежі Онлайн» та додатком до нього. Таким чином, позивач підтвердив перерахування коштів з рахунків ТОВ «Макс Кредит» на рахунок відповідача. Щодо нарахування процентів за кредитним договором зазначає, що нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам договору, з якими відповідач ознайомився до укладення кредитного договору та підписав електронним одноразовим ідентифікатором, тобто підтвердив та погодився з умовами даного Договору. Щодо реєстрів прав вимоги вказує, що надані позивачем витяги з реєстру боржників підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Дані документи долучені разом з позовною заявою. Ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу. Суд, врахувавши письмові позиції сторін, наведені в їх заявах по суті справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абзаці 2 ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.15,16 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу також врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02.02.2024 між ТОВ «Макс Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №00-9606987 (а. с. 26-28). Відповідно до ч. 1 «Предмет договору, істотні умови договору» вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором; сума кредитного ліміту складає 5500 грн. 00 коп.; строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 27.01.2025. Стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користуваня кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3. цього договору. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 550 грн. 00 коп.. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у останній день повного погашення кредиту. Згідно ч. 2 договору «Порядок укладення договору та надання кредиту» кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту - 02.02.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5500 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Частиною 8 договору визначено реквізити та підписи сторін. Вказаний договір підписано сторонами, зокрема відповідачем (позичальником) - [PERSON] 02.02.2024 о 18:11:02, одноразовим ідентифікатором 45083. Копія довідки про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» підтверджує, що клієнт - [PERSON] , з яким укладено договір №00-9606987 від 02.02.2024, ідентифікований ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - 45083, час відправки ідентифікатора позичальнику - 02.02.2024 о 18:10:47, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а. с. 16). Також, 02.02.2024 відповідачем був підписаний електронним підписом і Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови (а.с.17-18). Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі про відкриття кредитної лінії №00-9606987 від 02.02.2024. Копія інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» №1289/10 від 30.10.2024 та додаток до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» №1289/10 від 30.10.2024 свідчать, що останнє, як технологічний оператор платіжних послуг, повідомило, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Тип транзакції видача. Дані транзакції: номер транзакції 40689-02676-38263, сума - 5500 грн., дата та час проведення 02.02.2024 о 18:11:08; номер платіжної картки: [NUMBER] ; код авторизації 811515. Суд зауважує, що номер карти, на яку перераховано кредитні кошти ТОВ «Макс Кредит», співпадає з номером карти, який відповідачем було зазначено в спірному договорі (а. с. 9-10, 14-15). Вказаний факт підтверджує і лист АТ «Перший український міжнародний банк» №КНО-07.8.5/9305БТ від 15.07.2025, наданий на виконання ухвали судді Овруцького районного суду Житомирської області від 04.07.2025, з якого вбачається, що в банку на ім`я [PERSON] було відкрито рахунки, по яких випущені карти: №5167549004040600 та № [NUMBER] . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті №4314140209104683, яка відкрита на ім`я [PERSON] , за період з 02.02.2024 по 07.02.2024 була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 5500 грн. 00 коп. через сервіс іншого банку. В банку за [PERSON] закріплений фінансовий номер телефону: [NUMBER] на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 02.02.2024 по 07.02.2024. Вказаний номер телефону вказаний в анкеті [PERSON] (а. с. 79). Відтак, факт перерахування грошових коштів ТОВ «Макс Кредит» відповідачеві є доведеним. Таким чином, укладення вказаного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і укладений ним з ТОВ «Макс Кредит» правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди. При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «Макс Кредит» не було б укладено. 21.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс (а. с. 6-8). Згідно п. 2.1 договору в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги, що передбачено п. 2.4. договору. Відповідно до п. 3.1. договору фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 2 762 650 грн. 33 коп. на банківський рахунок № [NUMBER] в АТ «ОТП Банк» протягом дванадцяти банківських робочих днів від дати підписання договору. В п. 4.2. договору зазначено, що клієнт зобов`язаний протягом 60 робочих днів з дати оплати клієнту суми фінансування, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі зазначеній у п. 3.1. цього договору, передати фактору документи, що підтверджують права вимоги, шляхом підписання з фактором акту прийому-передачі. Копія акту приймання-передачі до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 свідчить, що згідно з вимогами п. 4.2 договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024, клієнт - ТОВ «Макс Кредит» передав, а фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прийняв реєстр боржників клієнта від 21.10.2024, складений за формою згідно із Додатком №1 до договору та документи підтверджуючі право вимоги клієнта. Кількість боржників 6187 (а. с. 33+(зворот)). Копії платіжних інструкцій №13 від 25.10.2024, №14 від 30.10.2024, №15 та №16 від 31.10.2024 підтверджують факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» на рахунок ТОВ «Макс Кредит» (№ [NUMBER] в АТ «ОТП Банк») 300 000 грн. 00 коп., 1 253 650 грн. 33 коп., 210 000 грн. 00 коп. та 1 000 000 грн. 0 коп., що в загальній сумі становить 2 763 650 грн. 33 коп.. Призначення платежу: оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №21102024-МК/Ейс (а. с. 33-35). Копія витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 підтверджує, що в реєстрі боржників під №6056 значиться [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №00-9606987 від 02.02.2024. Сума заборгованості становить 41 778 грн. 55 коп., з них: 6050 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту та 35 728 грн. 55 коп. заборгованості по відсотках. Суд, звертає увагу, що вказаний витяг містить реквізити та підписи сторін, також він завірений печатками сторін (а. с. 31-32). Відповідно, посилання відповідача на той факт, що в матеріалах справи відсутні належні реєстри прав грошових вимог та акти прийому передачі, суд не може покласти в основу рішення по справі. Копії детального розрахунку заборгованості по кредитному договору №00-9606987 від 02.02.2024, а також виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором №00-9606987 від 02.02.2024 свідчать, що по рахунку відповідача - [PERSON] виведено заборгованість в сумі 41 778 грн. 55 коп. з них: 6050 грн. 00 коп. - просрочене тіло кредиту (включає видачу кредиту в сумі 5500 грн.00 коп. та нарахування комісії в сумі 550 грн. 00 коп.) та 35 728 грн. 55 коп. прострочені відсотки. Відомості про сплачені відповідачем суми відсутні. Не надано доказів щодо проплат і відповідачем (а. с. 5, 36-37). Щодо нарахування позивачем комісії, слід врахувати наступне. Так, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. В даному випадку комісія нараховувалася саме за надання кредиту. Відтак, борг по комісії не грунтується на законі. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оскільки, відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості по договору кредитної лінії №00-9606987 від 02.02.2024, суд вважає за необхідне стягнути з нього 5500 грн. 00 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту (за виключенням суми комісії, яка стягненню не підлягає), та 35 728 грн. 55 коп. заборгованості за простроченими відсотками, що в загальній сумі становить 41 228 грн. 55 коп.. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України. Частинами 1-2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч.48 постанови від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом при дослідженні письмових доказів встановлено, що 07.04.2025 між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та клієнтом - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 (а.с.38-39). Відповідно до п.1.1. вказаного договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 3.3. договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025. Цього ж дня - 07.04.2025 між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та клієнтом - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено додаткову угоду №37 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025. Відповідно до умов вказаної угоди клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу про захист його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №00-9606987 від 02.02.2024, боржником згідно якого є [PERSON] (а. с. 40-41). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025) виконавець - адвокатське бюро «Тараненко та партнери» та клієнт - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» засвідчують, що виконавець надав, а клієнт отримав наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до боржника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9606987 від 02.02.2024 в сумі 5000 грн.; вивчення матеріалів по вказаній справі - 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за вказаним кредитним договором на рахунок боржника - 500 грн. та підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок боржника - 500 грн.. Послуги надано на загальну суму 7000 грн. 00 коп. (а. с.42). Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial