Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання 25.01.2028 року або до досягнення ним 23 річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається в Державному професійно технічному навчальному закладі «Харківське вище професійне училище будівництва». Син проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, однак, вона не в змозі самостійно утримувати сина. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вони не заперечують проти стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, однак, виключно, за умови, якщо ці кошти будуть перераховуватися на особистий рахунок сина. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. У ході судового розгляду встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). [PERSON] , [INFO] , навчається в Державному професійно технічному навчальному закладі «Харківське вище професійне училище будівництва» на денному відділенні зі строком навчання з 01.09.2024 року по 25.01.2028 року (довідка №66 від 28.04.2025 року) Таким чином, [PERSON] , [INFO] , потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денному відділенні та позбавлений можливості працювати. Відповідно до\~ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Відповідно до\~ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст.182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом\~ст.199 СК України\~обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно доп.20Постанови Пленуму Верховного суду\~України від15.05.2006року\~№3«Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми\~навчання),\~виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку,\~ який перевищує 18, але є меншим 23років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що\~Сімейним Кодексом Українипередбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень\~ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1 / 6 частини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача. Такий розмір стягнення буде розумним і справедливим щодо обох сторін по справі. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, розмір яких не може бути меншим ніж 50 % відповідного прожиткового мінімуму, суд зазначає наступне. Статтею 200 СК України\~передбачено визначення розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина двома способами: у частці від доходу платника аліментів та у твердій грошовій сумі. Частиною ч. 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Тобто,\~Сімейним кодексом України\~передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку. Системний аналіз положень статтей\~182,\~200,\~201 СК України\~свідчить, що законом не передбачено визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина в частці від доходу з встановленням обмеження щодо їх мінімального гарантованого розміру, оскільки положення ч. 2\~ст. 182 СК України\~стосуються лише аліментів на дітей, тобто фізичних осіб, які не досягли повноліття. Стосовно вимоги відповідача про перерахування аліментів на рахунок повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд зауважує, що позивач, як матір повнолітньої дитини, звернулася до суду про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, тому аліменти слід стягнути саме на її користь, що узгоджується з приписами\~ст.199 СК України. В свою чергу, суд зауважує, що аліменти є власністю дитини, перевірка цільового використання аліментів, що ставиться під сумнів відповідачам, здійснюється на стадії виконання відповідного судового рішення. Так само як і номер рахунку, на який будуть перераховуватися платежі. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. \~\~\~\~\~\~ Виходячи з викладеного та

Outcome: partial