Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (місце знаходження: [ADDRESS] ) про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 06.06.2024 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч)доларів США. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч)доларів США, зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 06.01.2025 року.Сторони домовились, що у випадку, якщо зазначені кошти не будуть повернуті, після 06.01.2025р. [PERSON] сплачує [PERSON] , додатково до боргу, штраф у розмірі 3400 доларів США. 10.02.2025\~року відбулося зменшення боргу шляхом повернення його частини, а саме від [PERSON] , Позивачем було отримано 5\~000,00 (п`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 10.01.2025 року. Відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані у борговій розписці строки належним чином не виконав. На підставі вищевикладеного Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 15\~400,00 доларів США, з яких: 12\~000,00 доларів США сума основного боргу; штраф у розмірі 3400,00 доларів США. Ухвалою суду від 26.02.2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 19.05.2025 року представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. У даній заяві вказано, що після відкриття провадження у справі Відповідачем, [PERSON] було повернуто частину позичених у Позивачці коштів, а саме 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США, що підтверджується розпискою від 14.05.2025 року. Окрім того, 13.08.2025 року представником позивача було подано до суду додаткові пояснення, у яких вказано, що 19.07.2025 року Відповідачем, [PERSON] знову було повернуто частину позичених у Позивача коштів, а саме 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США, що підтверджується розпискою від 19.07.2025 року. Також 28.08.2025 року, представником позивача було подано до суду заяву, у якій вказано 23.08.2025 року Відповідачем, [PERSON] знову було повернуто частину позичених у Позивача коштів, а саме 1200 (тисяча двісті) доларів США, що підтверджується розпискою від 23.08.2025 року. 29.09.2025 року, представником позивача було подано до суду додаткові пояснення, у яких вказано, 06.09.2025 року Відповідачем, [PERSON] знову було повернуто частину позичених у Позивача коштів, а саме 1200 (тисяча двісті) доларів США, що підтверджується розпискою від 06.09.2025р. Позивачем вказано, що залишок боргу становить 8200 (вісім тисяч двісті) доларів США, з яких основний борг 4800,00 доларів США та штраф у розмірі 3 400,00 доларів США. Позовну заяву просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст.\~81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06.06.2024 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч)доларів США. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США, зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 06.01.2025 року. Сторони домовились, що у випадку, якщо зазначені кошти не будуть повернуті, після 06.01.2025 р. [PERSON] сплачує [PERSON] , додатково до боргу, штраф у розмірі 3400 доларів США. 10.02.2025\~року відповідачем було повернуто 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США [PERSON] . Відповідно до розписок від 14.05.2025, 19.07.2025, 23.08.2025 та 06.09.2025 відповідачем, після відкриття провадження у справі, було повернуто позивачеві частину боргу у загальному розмірі 7200 доларів США. Залишок суми боргу станом на 29.09.2025 року становив 8200 (вісім тисяч двісті) доларів США, з яких основний борг 4800,00 доларів США та штраф у розмірі 3 400,00 доларів США. Позивачка та представник позивачки визнали часткове погашення заборгованості відповідачем. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснювались дії з часткового погашення богу, після відкриття провадження у справі. Отже, дії відповідача свідчать про визнання ним боргу. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи\~№ 127/23910/14-ц\~(постанова від 23 грудня\~2020 року). Відповідно до\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законом покладено на позичальника обов`язок з повернення позики. Так,\~ст. 1049 ЦК України\~вказано: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст. 1050 ЦК України\~зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1\~ст. 530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Пунктом 37-38 Постанови від 30.06.2020 р. у справі № 638/18231/15-ц Верховним судом було зазначено: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша\~статті 526 цього Кодексу). Оскільки позичальник умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконував, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості». Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі 6-50цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження № 14-465цс18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved