Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

26 лютого 2025 року на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.01.2025 року, яка 15.02.2025 року набрала законної сили, на адресу суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за посадою засобами електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №1769018 від 10.12.2021 року у розмірі 19650,00 грн., з яких 6550,00 грн. - тіло кредиту та 13100,00 грн. - проценти за користування кредитом у визначений у договорі строк, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Підставою звернення до суду позивача стало не виконання відповідачкою в обумовлені строки зобов`язання за кредитним договором. Позивач також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 27.02.2025 року справа була прийнята до провадження та залишена без руху через не виконання позивачем вимог абз. 2 ч.1 ст.177 у взаємозв`язку із ч.7 ст.43 ЦПК України щодо направлення цінного листа з описом на адресу відповідачки до звернення до суду за її дійсною адресою місця проживання (а.с.60). На виконання вказаної ухвали судді представник позивача 03.03.2025 року засобами електронного суду надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив опис цінного листа на адресу відповідачки, направленого 01.03.2025 року, чим вимоги ухвали суду від 27.02.2025 року були виконані (а.с.64-69). Ухвалою судді від 03.03.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.71). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.73-74), відповідачка вказану ухвалу отримала у відповідності до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.75). Відзив від відповідачки не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі доказами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 10.12.2021 року в електронній формі згідно норм Закону Україну «Про електронну комерцію» був укладений договір про споживчий кредит №1769018 між сторонами, відповідно до якого відповідачка електронним ідентифікатором підтвердила свою згоду на його умови, згідно з яким отримала у позивача грошові кошти у розмірі 6555,00 грн. строком на 15 днів до 25.12.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 6651,89 на рік від суми кредиту, що складає 1237,95,00 грн.. 25.12.2021 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №1769018 від 10.12.2021 року, відповідно до якої строк дії договору між сторонами було встановлено 45 днів, а розмір процентів залишено незмінним зі сплатою до 25.12.2021 року (а.с.14). 24.01.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору №1769018 від 10.12.2021 року, відповідно до якої строк дії договору між сторонами було встановлено 53 дні, а розмір процентів встановлено вже у розмірі 2475,90 грн. зі сплатою до 24.01.2022 року (а.с.15). 01.02.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору №1769018 від 10.12.2021 року, відповідно до якої строк дії договору між сторонами було встановлено 83 дні, а розмір процентів було встановлено у розмірі 660,24 грн. зі сплатою до 01.02.2022 року (а.с.16). Кошти у розмірі 6550,00 грн. були відповідачці надані через оператора платіжних послуг позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» на її картку, емітовану АТ «Ощадбанк», що підтверджується інформаційною довідкою від 23.01.2025 року №33576/01 (а.с.30). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідачці нараховувалися проценти поза межами дії договору між сторонами з урахуванням додаткових угод до неї, тобто після 07.03.2022 року (83 дні з 10.12.2021 року), що є порушенням відповідних умов договору, оскільки після 07.03.2022 року договір вважався припиненим між сторонами і щодо вказаного правочину права позивача забезпечувалися виключно нормами ч.2 ст.625 ЦК України, які він в своєму розрахунку не застосовував, а суд, у свою чергу, не може погодитися з нарахуванням процентів поза межами строку дії договору між сторонами, а тому в цій частині вимоги позивача не є законними та судом відхиляються. Станом на 07.03.2022 року позивач нарахував відповідачці проценти за користування наданими їй коштами у розмірі 2806,02 грн., що вбачається з наданого ним розрахунку з урахуванням оплат процентів відповідачкою 25.12.2021 року на суму 1237,95 грн., 24.01.2022 року на суму 2475,90 грн. та 01.02.2022 року на суму 660,24 грн. (а.с.17-18). При зверненні до суд позивач посилався на те, що він міг нараховувати відповідачці збільшені відсотки через не належне виконання своїх обов`язків на підставі п.1.5.1 вищевказаного договору. Однак у підписаному договорі у п.1.5.1 зазначено, що розмір процентів складає 1,26% на день від суми позики в межах строку позики, який стронами був погоджений на підставі додаткової угоди №3 до договору строком на 83 дні до 07.03.2022 року (а.с.8, зворотній бік). Таким чином, позивач, всупереч укладеному договору між сторонами, посилаючись на не релевантні норми договору від 10.12.2021 року самостійно без жодного правового обгрунтування відповідно до досягнутих між сторонами домовленостей нарахував проценти у період після 07.03.2022 року. Відповідно в даній справі вимоги позивача знайшли своє підтвердження частково в частині повного тіла кредиту у розмірі 6550,00 грн. та процентів, погоджених сторонами при укладенні договору при його продовженні до 07.03.2022 року у розмірі 2806,02 грн., а загалом у сумі 9356,02 грн., в іншій частині вимоги позивача є безпідставними. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 9356,02 грн. із 19650,00 грн. заявлених, що становить 47,61% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 47,61% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн., що становить 1153,31 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial