Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 62\~618,79 грн та суму сплаченого судового збору. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначив, що 14.04.2024 о 16 год 43 хв в м. Тараща на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Володимира Сікевича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач, та автомобіля марки «Volkswagen» номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Таращанського районного суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 379/466/24 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП діяв договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» № FA 328369 від 09.02.2024. За вказаним договором позивач застрахував майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користувнням та розпорядженням потерпілого. Потерпілий звернувся до позивача із заявою про настання події від 15.04.2024 та заявою про виплату страхового відшкодування від 19.04.2024. Заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля марки «Volkswagen» номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Позивачем сплачено на користь автомобіля марки «Volkswagen» номерний знак [NUMBER] , суму страхового відшкодування в розмірі 62\~618, 79 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Процесуальній дії у справі 24.07.2025 судом, з відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Відповідно до розпорядження в.о.керівника апарату суду № 20 від 23.07.2025, керівника апарату суду № 21 від 28.07.2025, головуючий суддя Зінкін В.І. з 16:50 год 23.07.2025 по 16:30 год 28.07.2025 перебував у нарадчій кімнаті для ухвалення вироку у справі ЄУН 379/1134/23, в зв`язку з чим, у табелі обліку робочого часу в автоматизованій системі документообігу суду проставлено відмітку «нарада кімната». Ухвалою суду від 29.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21.08.2025, яке знято з розгляду у зв`язку перебуванням головуючого судді Зінкіна В.І. з 20 серпня 2025 року по 21 серпня 2025 року, перебував у нарадчій кімнаті для ухвалення вироку у кримінальному провадженні № 12022111030002909, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2022, єдиний унікальний номер судової справи 379/142/23, в зв`язку з чим, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 28 від 20.08.2025, у табелі обліку робочого часу в автоматизованій системі документообігу суду проставлено відмітку «нарадча кімната». Підготовче засідання призначено на 05.09.2025. Ухвалою суду від 05.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належно. 02.10.2025 через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Стаття 280 ЦПК України\~визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи. Ухвалою суду від 09.10.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень\~статті 281 ЦПК України\~вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 14.04.2024 о 16 год 43 хв у м. Тараща на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Володимира Сікевича відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT SCENIC н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Таращанського районного суду Київської області від 26.11.2024 у справі ЄУН 379/466/24, яка набрала законної сили 09.12.2024, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні 14.04.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с.4-7). Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, винуватість [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та доказуванню під час розгляду даної справи не підлягає. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу RENAULT SCENIC н.з. [NUMBER] застрахована не була (а.с.31). Власником транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.21). На час вчинення ДТП майнові інтереси фактичного володільця транспортного засобу були застраховані в ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» договором добровільного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» № FA-00328369 (а.с.8-20). Потерпілий звернувся до позивача із заявою про настання події (а.с.22-23), а також із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.24-25). З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] , було проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.25). Ремонтною калькуляцією № 08589_40 від 17.04.2024 визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого, яка складає 62\~618,79 грн (а.с.26-28). Позивачем затверджено страховий акт № 09682/40/924 від 22.04.2024 на суму 62\~618,79 грн, яку було виплачено згідно платіжної інструкції № 20724 від 23.04.2024 (а.с.29-30). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта\~статті 12 ЦПК України). За частиною першою\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~№ 1961-IV від 01.07.2004 (чинний на момент вчинення ДТП) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV в редакції чинній на момент вчинення ДТП). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV в редакції чинній на момент вчинення ДТП). У статті 3 Закону № 1961-IV (в редакції чинній на момент вчинення ДТП) визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відповідно до\~ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). За правилами\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21)). Крім того, відповідно до пункту 2.1статті 2 Закону № 1961-IV (в редакції чинній на момент вчинення ДТП) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України\~і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього\~Закону\~передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього\~Закону. Згідно із Законом № 1961-ІV Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України є\~єдиним об`єднанням\~страховиків,\~які здійснюють\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів за\~шкоду,\~заподіяну третім\~особам.\~Участь страховиків\~у МТСБУ\~є умовою\~здійснення діяльності\~щодо обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів (пункт 39.1 статті 39). МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-ІV(підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39). Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів. Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1статті 43 Закону № 1961-ІVдля забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними). Відповідно до пункту 13.1статті 13 Закону № 1961-ІVвід\~обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності. Так, згідно із п. 36.4\~ст. 36 цього Закону\~прямо передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування\~(крім регламентної виплати, передбаченої пп."а"п.41.1ст.41\~цього Закону, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Тобто вказана норма\~Закону\~містить обмеження щодо регламентних виплат зазначених в пп."а" п. 41.1\~ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду, заподіяну з вини осіб, які на дату дорожньо-транспортної пригоди не застрахували цивільно-правову відповідальність, а вказані витрати повинна компенсувати особа, яка винна у вчиненні ДТП. Аналогічне правило викладено і в п. 3.6 Положення про централізований резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затвердженого ще протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1\~ст. 13 Закону\~та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності іншим страховиком - членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. До того ж, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування, що передбачено п. 41.3 ст. 41 Закону. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України при перегляді судового рішення по справі № 910/1439/16 у постанові від 26.10.2016. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1.\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України). Суд враховує, що позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного комплексного страхування транспортних засобів «Повний автозахист» № FA-00328369 від 09.02.2024 відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих власнику пошкодженого транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Таким чином, враховуючи те, що страховиком у порядку та в межах, визначених Законом, було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1\~статті 131 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). В силу ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~понесені ним\~витрати по\~сплаті судового\~збору в розмірі 3\~028,00 грн, які підтверджуються платіжною інструкцією № 45074 від 06.05.2025 (а.с.3). На підставі викладеного,

Outcome: approved