Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Віва капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.05.2024 між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачем укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1413959815658, відповідно до якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 7500 грн. строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 525,40 % до 540,20 % (0,74 % (денна) перші 20 днів, 1,48 % (денна) з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, натомість відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.03.2025 має заборгованість у розмірі 33600 грн., з яких 7500 грн. - заборгованість за кредитом, 11100 грн. - заборгованість по відсотках та 15000 грн. - штраф. Позивач поніс судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10600 грн. Просив стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості та судові витрати. 16.04.2025 постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження. 01.05.2025 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що позивачем не доведено факт укладання договору з нею, факт видачі кредиту, розміру заборгованості та її складових. Паперова копія електронного документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів. Позивач не мав права нарахувати в період з 01.03.2020 по даний час штраф, оскільки це прямо заборонено нормами законодавства. Також просила зменшити витрати на правничу допомогу до 1000 грн. 06.05.2025 відповідач подала до суду клопотання про витребування доказів, яке суд залишає без задоволення, оскільки у клопотанні не зазначено самостійно вжиті позивачем заходи для отримання відповідних документів, в тому числі докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 18.05.2024 між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1413959815658, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику кредит на суму 7500 грн. строком на 120 днів (з 18.05.2024 по 15.09.2024) (п. 1.2., 1.3. договору від 18.05.2024 №1413959815658). Відповідно до п. 1.4 договору від 18.05.2024 №1413959815658 дисконтна процентна ставка становить 0,74% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначено в 1.3. цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 1,48% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначено в 1.3. цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту. Відповідно до п. 1.5., 1.8. договору від 18.05.2024 №1413959815658 загальні витрати за кредитом: 12308 55 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 19808,55грн. Відповідно до п. 2.23. договору від 18.05.2024 №1413959815658 кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 7500 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу №537541хххххх0261. Відповідно до п. 3.3. договору від 18.05.2024 №1413959815658 у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1 даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п. 1.4.2. договору. Відповідно до п. 6.2. договору від 18.05.2024 №1413959815658 у випадку порушення прав позичальника, неналежного виконання чи невиконання цього договору, кредитодавець несе відповідальність згідно із чинним законодавствам України та цим договором. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 12.03.2025 ТОВ «ФК «Віва капітал» 18.05.2024 перерахувало 7500 грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 18.05.2024 №1413959815658 заборгованість відповідача становить 33600 грн., з яких 7500 грн. - заборгованість за кредитом, 11100 грн. - заборгованість по відсотках та 15000 грн. - штраф. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс- коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12.01.2021 по справі №524/5556/19, від 09.09.2020 по справі №732/670/19, від 23.03.2020 по справі №404/502/18, від 07.10.2020 по справі №127/33824/19, від 02.02.2022 у справі № 345/3085/19. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Судом встановлено, що 18.05.2024 між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачем укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1413959815658, за яким позикодавець передав позичальнику кошти в користування в сумі 7500 грн. строком на 120 днів, а позичальник зобов`язався сплатити відсотки в розмірі, визначеному сторонами. Відповідно до п. 3.3. договору від 18.05.2024 №1413959815658 у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1 даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п. 1.4.2. договору, тобто у розмірі 1,48 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. ТОВ «ФК «Віва капітал» свої зобов`язання за укладеним договором виконало, 18.05.2024 перерахувало відповідачу кредитні кошти в розмірі 7500 грн, що підтвердужється листом ТОВ "ФК "Контрактовий дім" від 12.03.2025 №7/8188. Протеп позичальник своєчасно до встановленого графіку не повертав платежі в строк та розмірі, визначених умовами кредитного договору, тобто не виконував свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачем не надано. Суд звертає увагу відповідача, що у договорі про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1413959815658 від 18.05.2024 зазначені її контактні дані, адреса місця проживання, РНОКПП, номер та серія паспорту, однак, відповідач не заперечувала факту укладення зазначеного договору через те, що її персональні дані були використані шахраями для укладення зазначеного договору. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження неналежності останній платіжної картки №537541хххххх0261 та не зарахування на неї 18.05.2024 грошових коштів у розмірі 7500 грн. Доказів звернення відповідачкою до правооохоронних органів з приводу шахрайських дій, вчинених щодо неї, суду не надно. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідачем не заперечується належність картки, на яку були перераховані кредитні кошти та фактично визнається з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України За таких обставин суд з вважає, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1413959815658 від 18.05.2024 розмір якої становить 18600 грн., з якої 7500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 11100 грн. - заборгованість по відсотках. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 15000 грн., суд виходить з наступного. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ( частина перша статті 549 ЦК України ). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частини друга та третя цієї статті ). Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір був укладений між сторонами 18.05.2024, тобто, в період коли позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,36%) в сумі 1676,30 грн. та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,36%) та з урахування заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу в сумі 3875,20 грн., у зв`язку з документальним підтвердження їх понесення. Підстав для зменшення витрат на првавничу допмогу до 1000 грн., як просила відповліач, суд не вбачає. Загалом сума судових витрат становить 5551,50 грн. (3875,20 грн. + 1676,30 грн. = 5551,50 грн.)

Outcome: partial