Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ») звернулось до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором про надання кредиту №1409540173303 від 04.04.2024р. у розмірі 15760,00 грн, а також понесені судові витрати (судовий збір у сумі 3028,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10600,00 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» 04.04.2024р. між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» і [PERSON] в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим паролем-ідентифікатором було укладено вказаний кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі кредит у сумі 4000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 890,425% до 894.25% річних від суми кредиту (2,25% в день перші 20 днів, 2,45% в день з 21 дня по дату повернення), строком на 120 днів по 02.08.2024р. Позивач виконав взяті зобов`язання, надавши відповідачу на вказані ним реквізити платіжної картки обумовлену суму кредитних коштів. Однак, відповідач свої зобов`язання за даним кредитним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.08.2025р. має заборгованість у розмірі 15760,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту 4000,00 грн, борг за відсотками 11760,00 грн. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, то вказану суму кредитної заборгованості позивач просить стягнути з нього в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 27 серпня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.3 прохальної частини позову просив розглядати справу без його участі за наявними матеріалами, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 27 серпня 2025 року разом із копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2024 року [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» подав анкету-заяву на отримання кредиту, в якій, окрім анкетних даних, зазначив бажану суму кредиту в 4000,00 грн, строк кредиту в 120 днів та реквізити банківської картки для зарахування кредитних коштів [NUMBER] . 04 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» і [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1409540173303, за умовами якого договору товариство зобов`язувалося надати позичальнику кредит у гривні, а позичальник повинен одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1); сума кредиту 4000,00 грн (п.1.2); строк кредитування 120 днів із 04.04.20024р. по 02.08.2024р (п.1.3); позичальник повинен сплатити проценти згідно Графіку платежів (додаток №1) (п.1.3.1); процентна ставка фіксована (п.1.4); дисконтна процентна ставка 2,25% від суми кредиту за кожен день користування ним і застосовується в межах строку надання кредиту, вказаного в п.1.3 договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом (п.1.4.1); базова процентна ставка 2,45% від суми кредиту за кожен день користування ним і застосовується в межах строку надання кредиту, вказаного в п.1.3 договору, після 20 дня користування кредитом по день його повернення (п.1.4.2); загальні витрати за кредитом 11678,00 грн (п.1.5); орієнтовна загальна вартість кредиту 15678,00 грн (п.1.8); денна процентна ставка 2,43292% (п.1.9); додатком №1 до договору є графік платежів. Аналогічна інформація щодо умов кредитування міститься й у підписаному сторонами 04.04.2024р. Паспорті споживчого кредиту. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразового пароля-ідентифікатора позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленою сумою фінансових ресурсів, що підтверджується укладеним між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» і ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» договором про надання послуг з приймання та переказу платежів №М1805/1 від 18.05.2023р., довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 07.08.2025р. про переказ 04.04.2024р. коштів у сумі 4000,00 грн на банківську картку № [NUMBER] , що була повідомлена позичальником у анкеті-заяві та кредитному договорі (номер транзакції 1389254117), та узгоджується з довідкою ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» про ідентифікацію клієнта [PERSON] . Натомість, [PERSON] свої договірні зобов`язання виконував неналежним чином і несвоєчасно, кредит і проценти за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору та графіку платежів не сплатив. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» по кредитному договору №1409540173303 від 04.04.2024р. становить 15760,00 грн, з яких: основний борг 4000,00 грн, нараховані проценти 11760,00 грн, що відповідачем не спростовано, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. Суд вважає правомірним нарахування ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» [PERSON] процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору в 120 днів до 02.08.2024р., ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Водночас суд не погоджується з обгрунтованістю пред`явленого до стягнення розміру відсотків, як складової заборгованості за кредитним договором. Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України №3498-IX від 22.11.2023р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023р. Згідно з ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023р., а кредитний договір було укладено 26.05.2024р., тобто після набрання чинності цим Законом, тому розрахунок денної процентної ставки мав бути проведений у відповідності до чинного законодавства у розмірі не більше 1%. Принагідно суд констатує, що згідно пояснювальної записки до проекту до цього Закону в світлі світової практики мікрокредити для споживача повинні коштувати значно дешевше, у зв`язку з чим існує необхідність у законодавчому встановленні граничного розміру процентної ставки. Тобто, метою запровадження зазначеного Закону є насамперед обмеження максимального розміру процентної ставки за кредитами задля забезпечення ефективного захисту найбільш вразливої категорії позичальників за споживчими кредитами, зокрема мікрокредитами, від високоризикового кредитування. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1409540173303 укладено між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» і [PERSON] 04.04.2024р., тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, умова п.1.9 кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки 2,43292% та п.1.4.1, 1.4.2 про встановлення на її основі дисконтної процентної ставки в 2,25% у день і базової процентної ставки 2,45% у день суперечать вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак у спірних правовідносинах пріоритет має дана законодавча норма. Денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (п.1-2 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Денна процентна\~ставка розраховується\~у процентах\~за формулою: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t?100%,\~де ДПС\~-\~денна процентна\~ставка; ЗВСК\~-\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом; ЗРК\~-\~загальний розмір\~кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з\~ч.2\~ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються: -\~доходи кредитодавця\~у вигляді\~процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: - платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; - платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Однак, передбачивши в п.1.9, 1.4.1, 1.4.2 кредитного договору денну процентну ставку в 2,43292% та на її основі стандартну процентну ставку в розмірі 2,25% в день, базову процентну ставку 2,45% в день, за якими згідно наданого розрахунку заборгованості позичальнику й нараховувались проценти у період з 04.04.2024р. до 02.08.2024р., ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» усупереч приписам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» фактично протиправно завищило плату за користування кредитом, а як наслідок порушило права споживача-позичальника. Отже, з урахуванням викладеного, проценти за користування кредитом за укладеним між сторонами кредитним договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1%, у межах строку дії договору (120 днів). Загалом сума цих відсотків має становити 4800,00 грн (4000 грн х 1% х 120 днів). Відтак, після проведеного судом перерахунку заборгованість відповідачаперед позивачем за кредитним договором становить 8800,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту 4000,00 грн, борг за процентами за користування кредитом 4800,00 грн. Натомість [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №1409540173303 від 04.04.2024р. підлягає частковому задоволенню на суму 8800,00 грн, з яких: борг за тілом кредиту 4000,00 грн, борг за відсотками за користування кредитом 4800,00 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених з розглядом даної справи витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Грушевим Ю.В. надані: - договір про надання правової допомоги №1 від 02 січня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» (Клієнт) і Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В. (Адвокат); - адвокатський ордер від 14.08.2025р.; - акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025р., у якому зазначено найменування наданих адвокатом послуг, затрачений на них час та їх вартість (10600 грн); - рахунок №30/30-01 від 30.07.2025р. на суму 10600 грн, у якому зазначено найменування робіт, послуг (за підготовку та подання позовних матеріалів відносно [PERSON] участь у судовому засіданні); - платіжна інструкція №LК93/25 від 30.07.2025р. про перерахування ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» АБ [PERSON] коштів у сумі 10600 грн згідно договору №1 від 02.01.2025р. та рах.№30/30-01 від 30.07.2025р. При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвокатського бюро вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Крім того, суд констатує, що в порушення вимог ст.632 ЦК України, ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.28 Правил адвокатської етики укладений між АБ «Грушевий Ю.В.» договір про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025р. не містить порядку обчислення, форми та ціни послуг (гонорару адвоката). У п.3.2, 3.4 вказаного договору лише передбачено, що гонорар складається з плати в розмірі, що визначається сторонами на день складання акту приймання виконаних робіт відносно конкретної справи, з додатковою сплатою 7% від суми гонорару, а підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура. Водночас, ні договір про надання правової допомоги, ні складений у відповідності до нього акт виконаних робіт, безумовно не підтверджують надання АБ «Грушевий Ю.В.» юридичної допомоги ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» у справі за позовом товариства саме до боржника [PERSON] , оскільки вони є документами загального характеру і не містять ніякої конкретизації стосовно якого контрагента (боржника) ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надавалася правова допомога. Єдиним документом, у якому міститься інформація щодо ідентифікованого боржника ( [PERSON] ), за підготовку та подання позовних матеріалів до якого адвокатом виконувалися роботи (надавалися послуги) правового характеру, є рахунок №30/30-01 від 30.07.2025р. Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такі правові висновки сформульовано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського у додатковій постанові від 30 червня 2022 року у справі №915/517/21, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №529/201/20. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10600,00 грн є недоведеною, завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 10600,00 грн до 3000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1690,76 грн (8800,00 : 15760,00 х 3028,00) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 1675,13 грн (8800,00 : 15760,00 х 3000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 3365,89 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial