Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: -розірвати шлюб, укладений між ним - [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 22 квітня 2014 року Долинським відділом РАЦС в Івано-Франківській області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] про що зроблено актовий запис № 59. Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області За час спільного проживання в шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . На перших порах спільне життя ніби проходило нормальним руслом, однак з часом стосунки між ними стали різко погіршуватися. Вони почали не розуміти один одного, часто виникали суперечки та сварки, що кожен раз спричиняло їй душевні страждання. Відповідач почав зловживати спиртними напоями та вести себе агресивно із застосуванням фізичної сили, без поваги відноситься до неї. Вони проживають окремо з 2022 року. Вважає, що надання строку для примирення позитивного результату не дасть. Позивач в судове засідання не прибув. В позовних вимогах просив розгляд справи провести за його відсутності та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] також не прибула в судове засідання, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи судом повідомлялася у встановленому Законом порядку. Суд, вивчивши доводи позивача, перевіривши здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що поданий позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та в рішенні від 27 листопада 1992 року в справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Як вбачається з актового запису про шлюб номер свідоцтва про одруження [NUMBER] про що зроблено актовий запис № 59 , виданого 13 червня 2025 року, актовий запис № 59 між сторонами 22.04.2014 року зареєстровано шлюб. За час спільного проживання в шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , де сторони зазначені як батьки. В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї. За таких обставин суд вважає, що укладений між сторонами по справі шлюб існує формально, фактично їхня сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, а тому позов слід задоволити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112-114, 141 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed