Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еквіпментс України» (змінено найменування з ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ»), товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання зобов`язання порушеним, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, та просять: - встановити факт порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МРІЯ» зобов`язання покладеного рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №505 від 10.09.2023 року та розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1150 від 27.04.2004 року щодо відселення за власний рахунок, за власними силами із наданням житла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - скасувати рішення державного реєстратора Сосніної Г.А., індексний номер:43816369 від 01.11.2018 року щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ»; - визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках. Обґрунтовано позовні вимоги наступним: рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №570 від 16.08.2021 року та №505 від 10.09.2003 року ТОВ «Мрія» було надано дозвіл на реконструкцію та розширення ринку «Старокінний» у межах [ADDRESS] . Зобов`язано ТОВ «Мрія» за рахунок власник коштів та власними силами здійснити відселення громадян, які мешкають у районі реконструкції. Розпорядженням Приморської районної адміністрації №1150 від 27.04.2004 року будинок [ADDRESS] було визнано непридатним для проживання, та доручено ТОВ «Мрія» негайно здійснити відселення мешканців будинку. Позивачам у цей період належала на праві користування квартира [ADDRESS] . Згідно переліку осіб - додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №505 від 10.09.2003 року позивачі визнані такими, що підлягають відселенню. Згідно довідки №663 виданої КП ЖКС Порто-Франківський, на запит Приморської районної адміністрації від 10.03.2016 року, квартира у якій проживали позивачі у будинку [ADDRESS] знесена. Згідно листа ТОВ «Мрія» до Приморської районної адміністрації ОМР від 20.08.2004 року, 28.04.2004 року ТОВ «Мрія» набуло для позивачі квартиру за адресою: [ADDRESS] , та просила оформити видачу ордера на квартиру. 10 квітня 2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано ордер на жиле приміщення №6472 серія ПР, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Підставою видачі вищевказаного ордеру зазначено розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2920 від 08.09.2004 року. З метою оформлення речових прав на квартиру у 2020 році наймачі звернулися до КП «Міське агентство з приватизації житла». Листом КП «Міське агентство з приватизації житла» від 17.03.2020 року їм було роз`яснено, що квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована у 2003 році на ім`я [PERSON] , у зв`язку із чим здійснити приватизацію неможливо. Пізніше, на відповідь на адвокатський запит, позивачам стало відомо, що за договором купівлі-продажу від 28.04.2004 року ТОВ «Мрія» набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, станом на 2004 рік спірна квартира вже перебувала у приватній власності, що виключало можливість оформлення на неї ордера районною адміністрацією. Наразі позивачі мають зареєстроване місце проживання у спірній квартирі, проте не мають жодного передбачуваного законом документа, який надає їм право користування цією квартирою. У подальшому, ТОВ «Мрія» передала спірну квартиру ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України»). 01.11.2018 року державним реєстратором Сосніною Г.А. було прийнято рішення, індексний номер: 43816369 щодо реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України»). Враховуючи, що передача ТОВ «Мрія» спірної квартири у власність ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України») здійснювалась без повідомлення позивачів, та у порушення попередніх зобов`язань із передачі квартири позивачам, на їх думку рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» підлягає скасуванню. На сьогодні у позивачів відсутня жодна можливість у законному позасудовому порядку оформити речові права на квартиру, в якій вони проживають, тому вважають належним способом захисту свого права визнання права власності на неї. 15.07.2025 року представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради подав до суду письмові пояснення, якими зазначив що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як виконавчий орган, під час прийняття розпорядження від 20.08.2004 року, 28.04.2004 та ордеру, діяло в межах визначених законодавством України. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.05.2023 року витребувано від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1682719351101. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року витребувано від: 1)\~ Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Канатна, 134, м. Одеса, 65039) належним чином засвідчені копії договорів чи інших документів укладених на виконання рішень виконавчого комітету Одеської міської ради №570 від 16.08.2001 року та №505 від 10.09.2003 року які визначали обов`язок ТОВ «Мрія» відселити мешканців будинку [ADDRESS] та визначали порядок здійснення такого відселення; 2) Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Стовпова, 17-Б) належним чином засвідчену копію розпорядження Приморської районної адміністрації від 08.09.20004 року №2920 в повному обсязі з усіма додатками у разі їх наявності. Заявою від 21.09.2023 року сторони по справі просили суд затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 року у затвердженні мирової угоди по цивільній справі № 523/4630/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еквіпментс України» (змінено найменування з ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ»), товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності відмовлено. Заявою від 08.03.2024 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] змінили предмет позову, та просили: - скасувати рішення державного реєстратора Сосніної Г.А., індексний номер:43816369 від 01.11.2018 року щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ»; - визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках, за набувальною давністю. Заявою від 03.12.2024 року представник позивачів адвокат Грігорова Г.Л. просила залишити без розгляду заяву про зміну предмета позову від 08.03.2024 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 року - закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еквіпментс України» (змінено найменування з ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ»), товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 року визнано явку представника відповідача\~ТОВ «Бізнес\~Еквіпментс України»\~(змінено\~найменування з\~ТОВ «ОКС\~КЕПІТАЛ»),\~представника відповідача\~ТОВ «МРІЯ»,\~та представника\~третьої особи\~Приморської районної\~адміністрації Одеської\~міської ради обов`язковою в судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2025 року визнано явку представника відповідача\~ТОВ «Бізнес\~Еквіпментс України»\~(змінено\~найменування з\~ТОВ «ОКС\~КЕПІТАЛ»),\~представника відповідача\~ТОВ «МРІЯ»,\~та представника\~третьої особи\~Приморської районної\~адміністрації Одеської\~міської ради обов`язковою в судове засідання. Розглянувши заяву представників позивачів адвоката Грігорової Г.Л. від 03.12.2024 року про залишення без розгляду заяви про зміну предмета позову від 08.03.2024 року, суд постановив її задовольнити, залишити без розгляду заяву про зміну предмета позову від 08.03.2024 року, оскільки зміна предмета або підстав позову є правом сторони. Суд керується ч.3 ст. 49, п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. ІІІ. Позиції сторін. У судове засіданні позивачі не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивачів адвокат Грігорова Г.Л. заявою просила розглянути справу у її відсутність, задовольнивши позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ "Бізнес еквіпментс Україна" до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету в ЕС. Представник відповідача ТОВ "Мрія" до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення адресату. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету в ЕС. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №570 від 16.08.2001 року та №505 від 10.09.2003 року ТОВ «Мрія» було надано дозвіл на реконструкцію та розширення ринку «Старокінний» у межах вулиць Скісної, Розкидайлівської, Колонтаївської, пров. Старокінного. Зобов`язано ТОВ «Мрія» за рахунок власних коштів та власними силами здійснити відселення громадян, які мешкають у районі реконструкції. Згідно переліку осіб - додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №505 від 10.09.2003 року позивачі визнані такими, що підлягають відселенню з квартири [ADDRESS] . Розпорядженням Приморської районної адміністрації №1150 від 27.04.2004 року будинок [ADDRESS] було визнано непридатним для проживання, та доручено ТОВ «Мрія» негайно здійснити відселення мешканців будинку [ADDRESS] , згідно рішення Міськвиконкому №505 від 10.09.2003 року. Згідно листа ТОВ «Мрія» до Приморської районної адміністрації ОМР від 20.08.2004 року, 28.04.2004 року ТОВ «Мрія» набуло для позивачі квартиру за адресою: [ADDRESS] , та просила оформити видачу ордера на квартиру. Згідно п. 3.12 розпорядження Приморської районної адміністрації від 08 вересня 2004 року за №2920, вирішено видати ордер за клопотанням організацій та заяв громадян, зокрема [PERSON] , відселяємому з аварійного будинку [ADDRESS] , на три кімнати житловою площею 37,2 кв.м. ізольованої квартири [ADDRESS] , на склад родини чотири особи: (він, дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] ). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2004 року по справі №2-3409/2004 виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із кв. [ADDRESS] , в надану ним трьохкімнатну кв. [ADDRESS] , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2004 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2004 року скасовано. У задоволенні позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення відмовлено. Зобов`язано ТОВ «Мрія» надати [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру, яка відповідає вимогам житлового законодавства, а також зобов`язано ТОВ «Мрія» надати [PERSON] , [PERSON] однокімнатну квартиру, яка відповідає вимогам житлового законодавства. Ухвалою Верховного суду України від 23 квітня 2008 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2004 року скасовано, залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2004 року по справі №2-3409/2004. Згідно довідки №663 виданої КП ЖКС Порто-Франківський, на запит Приморської районної адміністрації від 10.03.2016 року, квартира у якій проживали позивачі у будинку [ADDRESS] знесена. 10 квітня 2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано ордер на жиле приміщення №6472 серія ПР, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Підставою видачі вищевказаного ордеру зазначено розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2920 від 08.09.2004 року. Матеріалами справи підтверджується, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 25.04.2017 року, однак постійно проживають за наведеною адресою, сплачують комунальні послуги з 2004 року, з моменту як їх заселили до квартири. З метою оформлення речових прав на квартиру у 2020 році наймачі звернулися до КП «Міське агентство з приватизації житла». Листом КП «Міське агентство з приватизації житла» від 17.03.2020 року їм було роз`яснено, що квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована у 2003 році на ім`я [PERSON] , у зв`язку із чим здійснити приватизацію неможливо. Матеріалами справи підтверджується, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.04.2004 року ВВС №006002, нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська О., зареєстрованого у реєстрі за № 3584, укладеного між [PERSON] (продавець) та ТОВ «МРІЯ» в особі директора Данилко Сергія Борисовича, ТОВ «МРІЯ» купило квартиру під [ADDRESS] . Рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «МРІЯ» 13 вересня 2018 року №18-1 вирішено передати до статутного капіталу ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» перелік нерухомого майна, у тому числі квартиру під [ADDRESS] (п. 46). Згідно Акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ ОКС КЕПІТАЛ» від 13.09.2018 року передано квартиру під [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сосніною Г.В., КП «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 01.11.2018 року № 43816118, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «МРІЯ». Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сосніною Г.В., КП «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 01.11.2018 року № 43816369 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ». Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року по справі № 757/34276/22-к, в рамках кримінального провадження № 12021000000000 від 04.06.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, накладено арешт, шляхом заборони розпорядження нерухомим майном ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ», у тому числі квартирою за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Надаючи правову оцінку позовним вимогам про встановлення факту порушення зобов`язання та визнання права власності, суд зазначає наступне. Суд констатує, що з 2004 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] володіють та користуються квартирою за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується матеріалами справи, зокрема: Актом обстеження житлових умов від 09.02.2017 року складеним керівником житлово-експлуатаційної організації у складі комісії, згідно якого позивачі з 2004 року фактично проживають в спірній квартирі; фактом реєстрації місця проживання позивачів за наведеною адресою; квитанціями про сплату комунальних послуг. Наведену квартиру позивачі отримали за наслідком їх примусового виселення з кв. [ADDRESS] , на виконання вимог ст. ст. 112, 113 Житлового кодексу України, згідно рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради № 570 від 16.08.2001 року, № 505 від 10.09.2003 року, Розпорядження Приморської районної адміністрації №1150 від 27.04.2004 року, Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2004 року по справі №2-3409/2004. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач по справі ТОВ «Мрія» придбало 28.04.2004 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , саме для позивачів, на виконання обов`язків, покладених на ТОВ «МРІЯ» рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради № 570 від 16.08.2001 року, № 505 від 10.09.2003 року, Розпорядженням Приморської районної адміністрації №1150 від 27.04.2004 року. Зазначені обставини ТОВ «Мрія» фактично визнає у листі до Приморської районної адміністрації ОМР від 20.08.2004 року. Суд констатує, що примусово виселивши позивачів з житла, в якому вони проживали, держава в особі Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації, а першочергово ТОВ «Мрія», на яке були покладені відповідні обов`язки, зобов`язані були забезпечити громадян України позивачів по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідним новим житлом, на правах не менше тих, які вони мали на попереднє житло по [ADDRESS] . Разом із тим, у судовому засіданні матеріалами справи знайшли своє підтвердження обставини того, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на дату видачі позивачам Ордеру від 10 квітня 2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, належала на праві приватної власності ТОВ «МРІЯ». Суд наголошує, що ордер на квартиру\~ документ, який дозволяє заселитися в нерухомість державного житлового фонду. Згідно з правилами, описаними в\~Постанові №470-84-п\~ордер видається виключно на вільний будинок або квартиру. У даному випадку, квартира за адресою: [ADDRESS] не належала до нерухомості державного житлового фонду, на дату видачі Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради Ордеру від 10 квітня 2017 року, докази іншого в матеріалах справи відсутні. Також, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, явка якої до судового засідання визнавалась судом обов`язковою, маючи статус третьої особи по даній справі, так і не надала суду правового обґрунтування підстав видачі ордера 10 квітня 2017 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності ТОВ «МРІЯ». Матеріали справи зокрема не містять доказів передачі ТОВ «МРІЯ» права власності на кв. [ADDRESS] на користь Приморської районної адміністрація Одеської міської ради, що могло би підтвердити наявність правових підстав на видачі ордера. Припинення права власності ТОВ «МРІЯ» на спірну квартиру не відбулось, на дату видачі Ордера. З огляду на викладене, суд дійшов висновків, що як держава в особі відповідних органів, так і ТОВ «Мрія», не виконали належним чином покладеного на них обов`язку, обумовленого виселенням позивачів з квартири, зокрема виселивши позивачів з квартири по [ADDRESS] , та вселивши позивачів у квартиру за адресою: [ADDRESS] , не відбулось законного оформлення прав позивачів на дану квартиру, на правах не менше тих, які вони мали на попереднє житло, з якого їх виселили. У той же час, позивачі, отримавши Ордер виданий Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 10 квітня 2017 року, беззаперечно мали легітимні правові очікування на подальшу приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто на оформлення права власності на житло, що фактично і намагалися зробити. Суд констатує добросовісність в діях позивачів. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали й не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Наведений правовий висновок викладений у\~постановах Верховного Суду від 27.09.2018 року у справі № 571/1099/16-ц,\~від 31.10.2018 року у справі № 683/2047/16-ц. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 1 (Захист власності) Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини наголошує, що позбавлення власності може бути виправдане лише в тому випадку, якщо воно здійснене «у інтересах суспільства» і «відповідно до вимог, передбачених законом». Більше того, повинно бути досягнуто «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основних прав осіб. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зав`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені.\~Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зав`язків із конкретним місцем\~(рішення у справі "Прокопович проти Росії", заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином,\~тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц, яка відзначена в Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за І півріччя 2020 року, зроблено висновок, що тривалий час проживання у спірній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року (справа №569/4373/16-ц), де також Верховний Суд по суті відступив від правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року (справа №6-158цс14), у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 752/16688/17). Таким чином, суд наголошує, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично проживаються в квартирі за адресою: [ADDRESS] , володіють та користуються нею безперервно, з 2004 року, тобто 21 рік. ТОВ «МРІЯ» не виконало повністю свій обов`язок щодо відселення та вселення за власний рахунок позивачів, покладений на неї Виконавчим комітетом Одеської міської ради та Приморською районної адміністрації, у 2004 році, що фактично обумовлювало собою не лише фактичне виселення та вселення позивачів до житла, а і закріплення на законній відповідній правовій підставі за ними прав на квартиру під [ADDRESS] , в обсязі не меншому, ніж вони мали на житло, з якого їх виселили. Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22\~ сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи\~\~(статті\~22,\~57,\~58,\~94\~та\~152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору. Відсутність у\~законі\~безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність\~закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Суд також враховує, що \~легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). У даному випадку, суд констатує, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали легітимні очікування на виникнення у них права власності на квартиру під [ADDRESS] , маючи виданий Приморською районною адміністрацією Ордер на жиле приміщення, а тому наявні всі правові підстави для захисту їх прав у судовому порядку, шляхом визнання права власності на спірну квартиру. Суд виходить із того, що інший шлях захисту прав позивачів наразі відсутній, при цьому суд враховує, що як ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України»), так і ТОВ «МРІЯ», підписавши наявну в матеріалах справи мирову угоду від 19 липня 2023 року, фактично висловили свою позицію щодо визнання прав позивачів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що наявна в матеріалах справи ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року по справі № 757/34276/22-к, в рамках кримінального провадження № 12021000000000 від 04.06.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, якою накладено арешт, шляхом заборони розпорядження нерухомим майном ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ», у тому числі квартирою за адресою: [ADDRESS] , не може бути перешкодою для задоволення позову. Судом встановлено, що фактично права позивачів були порушені ще у 2004 році, задовго до постановлення ухвала слідчим суддею Печерського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року по справі № 757/34276/22-к, позивачі не мають жодного відношення до кримінального провадження № 12021000000000 від 04.06.2021 року. При цьому, визнаючи за позивачами право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд здійснює захист конституційних прав позивачів на майно. У той же час, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту порушення ТОВ «МРІЯ» зобов`язання щодо відселення та вселення з наданням житла. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою та другою\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див., зокрема, постанови від 23\~\~листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021\~\~року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022\~\~року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі №\~\~483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня\~2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11\~січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного\~законом\~інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23),\~постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі №\~\~200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Процесуально-правовий інструментарій має використовуватись лише для забезпечення визначеності у приватних відносинах, реального та ефективного захисту прав та інтересів, основною передумовою чого є обрання позивачем належного способу захисту його порушеного права/інтересу. Належний спосіб захисту порушеного права чи інтересу має відповідати змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий спосіб захисту має присікати порушення цивільних прав та/або інтересів чи відновлювати їх. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 рокув справі № 465/4230/22 (провадження № 61-16265сво23) зазначено, що «Верховний Суд тривалий час та послідовно впроваджує в судову практику принцип, що процесуально-правовий інструментарій має використовуватись лише для забезпечення визначеності у приватних відносинах, реального та ефективного захисту прав та інтересів, основною передумовою чого є обрання позивачем належного способу захисту його порушеного права/інтересу. За обставин даної справи, суд вважає належним способом захисту позивача скасування державної реєстрації та визнання права власності, що відповідає ч.2\~статті 16 ЦК України, змісту відповідного права, характеру його порушення чи невизнання, не потребує пред`явлення додаткових вимог. Водночас, вимога про встановлення факту порушення зобов`язання не є належною, адже її задоволення не призводить до захисту прав позивачів, більш того правову оцінку виконанню зобов`язання суд надає при вирішенні інших заявлених позовних вимог, задоволення яких призводить до поновлення порушеного права. Надаючи правову оцінку позовним вимогам про скасування рішення державного реєстратора, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом раніше, рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «МРІЯ» 13 вересня 2018 року №18-1 вирішено передати до статутного капіталу ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» перелік нерухомого майна, у тому числі квартиру під [ADDRESS] (п. 46). Згідно Акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України») від 13.09.2018 року передано квартиру під [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сосніною Г.В., КП «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 01.11.2018 року № 43816118, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «МРІЯ». Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сосніною Г.В., КП «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 01.11.2018 року № 43816369 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України»). Разом із тим, спираючись на попередні висновки суду, суд констатує, що ТОВ «МРІЯ» взявши на себе обов`язок щодо виселення та забезпечення позивачів житлом, та фактично придбавши саме для позивачів квартиру [ADDRESS] , вселивши їх в квартиру, що підтверджується листом ТОВ «Мрія» до Приморської районної адміністрації ОМР від 20.08.2004 року, не мало правових підстав для передачі спірної квартири до статутного капіталу ТОВ ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України»). Тому, суд дійшов висновків що відповідний перехід права власності на квартиру [ADDRESS] на користь ТОВ «ОКС КЕПІТАЛ» (змінено найменування на ТОВ «Бізнес Еквіпментс України») відбувся 13.09.2018 року із порушенням прав позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та вимог чинного законодавства, що є підставою для скасування рішення державного реєстратора. Згідно ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому, дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно п.9\~ч.1\~ст.\~27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. З огляду на викладене, позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора знайшли своє правове та доказове обґрунтування матеріалами справи. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в частині визнання права власності та скасування рішення державного реєстратора. У задоволенні позову в іншій частині, суд відмовляє. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial