Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - призначити [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач по справі є матір`ю малолітнього [PERSON] , який є правнуком позивача. З моменту народження і по теперішній час [PERSON] постійно проживає разом з позивачем за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позивач здійснює виховання правнука, повне матеріальне забезпечення, оплату необхідного лікування та інші батьківські обов`язки. Відповідач не бере участь у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. З огляду на вказане вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно свого сина [PERSON] . Крім того, посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання правнука. Оскільки позивач тривалий час здійснює виховання дитини, вона звернулась з письмовою заявою до Служби у справах дітей щодо взяття її на облік як потенційного кандидата в опікуни її правнука [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що її правнук [PERSON] проживає з нею, вона ним опікується, а рідна матір дитини участі у його житті не приймає. Приблизно рік тому онука на деякий час привезла до неї своїх дітей, а саме [PERSON] та меншу доньку, однак діти так і залишились проживати з прабабусею. Меншу доньку потім передати Службі у справах дітей, а [PERSON] залишився проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечує, просить не позбавляти її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Зазначає, що вона опинилась у складних життєвих обставинах, її чоловік батько [PERSON] пропав без вісті при виконанні військового обов`язку. На теперішній час у неї немає постійного місця проживання, вона тимчасово проживає у подруги. Місце її проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , однак через постійні сварки з прабабусею вона не може там проживати. Вона спілкується зі своїм сином, зокрема, і по телефону, перед навчальним роком на його прохання придбала йому канцелярські прилади. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] та призначити опікуном дитини прабабусю. Зазначає, що минулого року за зверненням прабабусі з родини була вилучена донька [PERSON] та влаштована в прийомну сім`ю, позивач життям доньки не цікавиться, не відвідує її. Для з`ясування можливості передання дітей під опіку матері, [PERSON] службою було надано направлення для проходження медичного огляду. До теперішнього часу результати проходження медичного огляду відповідачем до служби не надані, на запит служби заклад охорони здоров`я відмовився надати відомості про стан здоров`я відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 19.11.2024 року [PERSON] звернулась до ССД по Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою про бажання залишити у своїй сім`ї для проживання на одній житловій площі [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим [PERSON] приймає малолітнього [PERSON] на проживання до себе в сім`ю на період з 19.11.2024 до прийняття рішення судом по справі про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном дитини. Обстеженням житлово-побутових умов сім?ї заявниці встановлено, що [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яка розташована на 3 поверсі, 9 поверхового будинку, зі всіма комунальними зручностями, складається з 1-ї кімнати, у приміщенні в наявності всі необхідні комунальні та побутові зручності, меблі та сучасна техніка для побуту. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. В дитини окреме ліжко, є місце для навчання дитини, речі та взуття відповідно віку та сезону. Для проживання, виховання та розвитку дитини створені належні умови. Згідно з довідкою від 18.11.2024 року встановлено, що [PERSON] навчається онлайн в 4-Б класі КЗ "Харківська гімназія № 59 ХМР". Згідно з характеристикою на родину учня 4-Б класу [PERSON] , складеної КЗ «Харківська гімназія № 59», [PERSON] проживав в родині бабусі [PERSON] , яка померла. Після цього, деякий час, проживав з матір`ю, яка не приділяла належної уваги дитині, не виходила з класним керівником на зв`язок. З нею адміністрацією закладу неодноразово проводилися бесіди щодо важливості навчання для хлопчика, але мати перестала цікавитися навчанням дитини, має шкідливі звички, які вплинули на її емоційний стан, життєві обставини, а також рівень життя. Згідно з висновком оцінки потреб, складеного відділом соціальної роботи по Слобідському району м. Харкова, у родині [PERSON] виявлені складні життєві обставини у зв`язку з тим, що мати дитини злісно не виконує свої обов`язки. Прабабуся забезпечила дитину всім необхідним, одягом, гаджетами для навчання, окремим спальним місцем. Наказом ССД по Слобідському району від 20.11.2024 малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до родини [PERSON] строком до прийняття рішення суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном дитини. [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як кандидат в опікуни, надала всі необхідні документи згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, згідно з якими протипоказань для опікунства не має. Згідно з висновком про стан здоров`я особи від 06.01.2025, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка № 19» Харківської міської ради, за станом здоров`я [PERSON] може бути опікуном дитини. [PERSON] пенсіонерка, перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області, і отримує пенсію за віком. З копії довідки про доходи № 2884 7822 1988 9821 встановлено, що [PERSON] за період з 01.06.2024 по 30.11.2024 року отримала пенсію в розмірі 20768,28грн. Згідно з наданими медичними документами [PERSON] ознак наркологічних захворювань не має, психіатричних протипоказань до здійснення піклування не виявлено. За обліками Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] на території України станом на 29.11.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (витяг ФОВА-002679289). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2019 за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . З копії листа № 01-10/218/0/539-24 від 02.12.2024 року встановлено, що 22.11.2024 року лікарем-педіатром КНП "МДП№2" ХМР видано направлення для огляду дитини [PERSON] лікарями-спеціалістами та лабораторного обстеження для проведення щорічного медичного огляду. 29.11.2024 року отримані результати аналізу крові на глюкозу (6,7), що є невідкладним станом для консультації ендокринолога. Цього ж дня при спілкуванні з бабусею виявлено, що дитина знаходиться з матір`ю. 02.12.2024 року при спілкуванні з матір`ю засобами зв`язку, мати веде себе агресивно, на запрошення до поліклініки для видачі направлення на консультацію до ендокринолога отримана негативна реакція та заперечення. З копії листа від 18.02.2025 року Начальника ССД по Слобідському району встановлено, що [PERSON] взято на облік потенційних кандидатів в опікуни/піклувальники від 18.02.2025 № 08.2-19/13 відомості внесені до Єдиної інформаційно-аналітичної системи "Діти". Матеріали справи містять висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно з яким орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном дитини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що він є парафіянином Християнської церкви. [PERSON] з онуком приходила до церкви та отримувала гуманітарну допомогу. Свідок спілкувався з нею та надавав психологічну допомогу. [PERSON] приводить онука до денного центру у церкві та очікує його. Маму дитини свідок не знає та не бачив, про те чи приймає мама участь у вихованні дитини не знає. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до пунктів 1-6 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 вказано, що «розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року по справі № 553/449/20 зауважено, що, очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що «позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав». У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На теперішній час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] . Суд зазначає, що зі слів учасників справи [PERSON] є прабабусею [PERSON] , однак відповідних документів (копії свідоцтва про народження, копії свідоцтва про шлюб) до матеріалів справи не надано. Суд зазначає,\~що при розгляді справ даної категорії першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У судовому засіданні [PERSON] , якому вже виповнилось 10 років, повідомив, що на теперішній час проживає зі своєю бабусею [PERSON] , бабуся опікується ним, купує йому речі, водить до школи. До цього часу він проживав разом з мамою та татом, а також сестричкою. Бажає і в подальшому проживати з мамою, яка зараз проживає окремо від нього. Він телефонує мамі, спілкується з нею, напередодні навчального року він попросив маму купити канцелярські прилади, вона йому придбала олівці, зошити. Вказує, що йому подобається проживати і з бабусею, однак він хотів би більше часу проводити з мамою, жити з нею. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до сина [PERSON] , планує після вирішення життєвих проблем забрати його до себе, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі у їх житті. Відповідач у судовому засіданні стверджує, що вона змінить своє ставлення до сина та буде вживати заходи для забезпечення належних умов її проживання. Суд зауважує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Суд зауважує, що при розгляді справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка проживає з її бабусею. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням [PERSON] , його вихованням і розвитком займається прабабуся, не свідчить безумовно про те, що матір дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Бездіяльність [PERSON] при виконанні батьківських обов`язків не свідчить про наявність підстав для позбавлення матері батьківських прав відносно його сина [PERSON] , який проживає разом з [PERSON] . Необхідність та пропорційність застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення її батьківських прав, за обставин цієї справи не доведено. При цьому суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Відносно [PERSON] не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість позиція [PERSON] при розгляді спору свідчить про небайдужість та інтерес відповідача до сина [PERSON] , бажання брати активну участь у його житті, а її тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що доказів свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] матеріали справи не містять, не надано доказів і жорстокого поводження її з дитиною. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про передчасність питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . При цьому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При цьому, відмовляючи в задоволенні позову, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини належним чином, та покласти контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] на Департамент служб у справах дітей. В зв`язку з відмовою в позбавленні батьківських прав [PERSON] , не підлягають також задоволенню похідні позовні вимоги про призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed