Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що між ним, та відповідачем 16.06.2020 року було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої відповідач підтвердив, що отримав від нього в борг грошові кошти під виплату відсотків, і станом на день складення зазначеної розписки 16.06.2020 р. борг відповідача становив 148 000 доларів США, який відповідач зобов`язався сплатити строком в один рік, тобто до 16.06.2021 р., що підтверджується його особистим підписом. Станом на 16.06.2021 рік відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Окрім того, між ним та відповідачам було укладено ще один договір позики у вигляді розписки з кінцевою датою виконання зобов`язання та повернення боргу на протязі одного тижня з дати вимоги позивача відповідачу про повернення боргу. Згідно вказаного договору позики у вигляді розписки, відповідач отримав від позивача у бог грошові кошти в розмірі 110 000 доларів США та зобов`язався повернути їх на протязі тижня з моменту його вимоги, що підтверджується підписом відповідача на розписці. Таким чином з врахуванням двох договорів позики у вигляді розписок , загальна сума боргу відповідача на день подання позову становить 258000 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США 36,05 грн. становило 9 300 900 грн. У зв`язку з тим, що розписці від 16.06.2020 року кінцева дата повернення боргу, визначена 16.06.2021 року, а у другій розписці кінцевої дати не зазначено, а лише вказано обов`язок боржника повернути кошти на протязі тижня з моменту вимоги позивача, та починаючи з 2023 року позивач неодноразово звертався до відповідача в усній формі з вимогою про повернення боргу. На ці звернення відповідач запевнив позивача про повернення всієї суми боргу до кінця місяця, посилаючись на своє фінансове становище. У зв`язку з тим, що відповідач не повертав грошові кошти на усні вимоги позивача, 26.09.2023 р. позивач на відому йому адресу відповідача надіслав письмову вимогу про повернення боргу, що підтверджується описом кур`єрської служби доставки листа та вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України відповідач повинен повернути борг у повному обсязі до 16.10.2023 року, але відповідач борг не повернув і усіляко уникав зустрічей для врегулювання спору у позасудовому поряду. Таким чином, вважав, що термін виконання зобов`язання відповідача за розпискою від 16.06.2020 року сплинув 16.06.2021 року. Вважав, що відповідач, як боржник. Який прострочив зобов`язання має сплатити три проценти річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України. У зв`язку з чим загальна сума боргу відповідача з врахуванням двох розписок та трьох відсотків річних складає 9 690 311, 11грн. Просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Позовна заява надійшла до суду 24.11.2023 р. та протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Вінську Н.В. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судові засідання призначені судом жодного разу не з`явились, причин неявки суду не повідомляли, будучи повідомленими своєчасно і належним чином про дату, місце та час судового засідання. 26.05.2025 року на адресу суду надійшло клопотання через систему «Електронний суд» від 25.05.2025 надіслане представником відповідача адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «КОМПРОМІС» Счаслівцевої Лариси Валеріївни в інтересах [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. 24.09.2025 р. у судовому засіданні дане клопотання розглянуто, прийнято протокольну ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки воно було подано після закінчення підготовчого судового засідання, не було подано клопотання про поновлення процесуального строку на подання такого клопотання. Крім того, ні відповідачем, ні представником відповідача не надано було відзиву на позов з якого би вбачалась процесуальна та правова позиція визнання, чи не визнання позову та його причин. Само по собі подання клопотання про призначення експертизи на переконання суду не є вираженням відношенням до позову з боку відповідача. Крім того, до клопотання не надано жодних належних та допустимих матеріалів достатніх для проведення такої експертизи. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача судом встановлено наступне. Відповідно до оригіналу розписки від 16.06.2020 року складеної на російській мові з наступним змістом « [PERSON] винен [PERSON] [INFO] суму 66 500 доларів США на 16.06.2021 до 01.01.2020 року була зупинена виплата бонусу (процентів) для погашення тіла боргу, виплата процентів була зупинена на сумі 148000 доларів США» (а.с. 44). Згідно оригіналу розписки складеної на російській мові (а.с.45) з таким змістом « [PERSON] винен Єсмаілі Кариму 110000 доларів США. Паспорт [NUMBER] виданий Комінтернівським РВ УМАС в Одеській області 26.12.1996 р. дата народження 1977.06.27. Зобов`язуюсь повернути кошти [PERSON] в сумі 11000 доларів США на протязі одного тижня з моменту вимоги [PERSON] грошей». 26.09.2023 року на адресу [PERSON] від імені [PERSON] була надіслана вимога про повернення боргу (а.с. 5-16), яку доставлено кур`єрською службою доставки, однак 29.09.2023 року за відміткою служби доставки одержувач ( [PERSON] ) відмовився від отримання даної вимоги (а.с.17). Задовольняючи вимоги позивача суд виходив з принципу загальних умов виконання зобов`язання, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання укладено у встановленій законом формі договору позики. Відповідно до ч. 1. Вказаної статті, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України встановлена форма договору позики, відповідно до якої договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена ст. 625 ЦК України відповідно до якої , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги помилки при написанні розписки від 16.06.2020 р. (а.с.44) у вигляді не вірно зазначеної дати народження позивача [PERSON] (1955р.н. замість 1953р.н.) та періоду отримання позики [PERSON] (з 16.06.2021 р. до [INFO] ), оскільки дані помилки можуть бути пов`язані, як з людським фактором, так із фактором недобросовісності, однак вони не є суттєвими для встановлення факту отримання коштів та наявності боргу, оскільки суду надано оригінали розписок, які є належними борговими зобов`язаннями. Задовольняючи позов суд приймає до уваги розписку про зобов`язання повернення грошей у сумі 110000 доларів США [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.45); вимогу про повернення суми боргу від 26.09.2023 р. (а.с.15-16); направлення вимоги кур`єрською службою доставки (а.с.17) вважає їх належними та допустимими доказами отримання коштів та їх не повернення, а від так не виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики. Відповідно Висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 194/1126/18 тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved