Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

У травні 2025 року (вх.14509/25) уповноважений представник позивача, адвокат Кінаш\~Д.В. звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить суд виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 234, складеного 19.03.2025 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та вирішити питання про розподіл судових витрат. Крім цього, разом із позовом представником позивача подано клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Позов обґрунтовано наявністю між позивачем та відповідачем шлюбних відносин з 28.03.2013 та народженням [INFO] відповідачем від третьої особи, [PERSON] , дитини [PERSON] , батьком якої записаний позивач, але ним не є і біологічним батьком бути не може, в силу проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації в момент зачаття дитини. У зв`язку із відсутністю кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, а також відсутністю його згоди на реєстрацію батьком дитини просить позов задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 02.10.2025 відповідач позов визнала. Просила його задовольнити. Зазначила про те, що дійсно, перебуваючи із позивачем у зареєстрованому шлюбі, фактично проживала із третьою особою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Саме [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , а не позивач. Станом на час судового засідання також ухвалено рішення суду про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Зазначила про те, що усвідомлює зміст позовних вимог та наслідки задоволення позову, і бажає їх настання. Указала на тому, що за встановлених обставин визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і сприяє вихованню дитини батьком від походження. Третя особа-2, [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні, зайнявши в залі судового засідання місце поруч із відповідачем та, тримаючи малолітню [PERSON] на руках запевнив, що дитина дійсно походить від нього, указане твердження є безсумнівним і не потребує доведення експертним шляхом. Крім цього, зазначив про те, що на даний час він фактично проживає разом із відповідачем та вони разом виховують дитину, батьком якої записаний позивач, але фактично ним не є. Також просив суд позов задовольнити без зайвих зволікань, оскільки після розлучення позивача із відповідачем та набранням рішенням суду у цій справі законної сили має намір записати себе як батька [PERSON] . Третя особа-1, Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у підготовче судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі свого представника. Представник позивача, у підготовчому судовому засіданні просив долучити до матеріалів справи рішення Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2025 у справі №465/4479/25, яким ухвалено розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. З урахуванням визнання позову відповідачем та зважаючи на позицію третьої особи-2, [PERSON] , просив суд за наслідками підготовчого судового засідання ухвалити відповідне рішення та не розглядати клопотання про призначення експертизи. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 19.03.2025 Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного межрегіонального управління міністерства юстиції проведено державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , із складанням відповідного актового запису №234 та видачею свідоцтва про народження. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому повторно Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного межрегіонального управління міністерства юстиції зазначено місце народження: Україна, Львівська область, місто Львів та батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~9). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.09.2025 у справі №465/4479/25 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28.03.2013, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №368 (а.с. 44-46). Як вбачається із описової частини рішення суду, позов мотивовано тим, що під час його служби в рядах Збройних Сил України, відповідач систематично вчиняла подружні зради, внаслідок чого й народилася [PERSON] [INFO] , батьківство щодо якої ним оспорюється. Шлюб існує формально, подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде, подружніх стосунків не підтримує. Із посвідчення офіцера серії [NUMBER] , виданого 21.06.2024 встановлено, що позивач 27.03.2024, будучи призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, призначений на посаду слухача КППК ЦПК Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (а.с. 10). У подальшому позивач був переведений у військову частину [NUMBER] . Із довідки форми №5 за №3535, виданої 03.12.2024 командиром військової частини [NUMBER] встановлено, що лейтенант [PERSON] бере безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах забезпечення оборони України, захисту і безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 24.07.2024 по теперішній час (а.с. 11). 25 листопада 2024 року позивач отримав статус учасника бойових дій, що встановлено із посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.11.2024 (а.с. 12). Як зазначено представником позивача, у подальшому під час лікування позивача у м.\~Львові відбулася його зустріч із відповідачем, на яку відповідач прибула спільно із дитиною та [PERSON] , повідомивши його про походження дитини від [PERSON] . Оцінка судом Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною першою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. За змістом положень статті 125 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною першою статті 135 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (частина п`ята статті 136 СК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За загальним правилом оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (частини перша, друга статті 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При цьому, при визначенні способу захисту суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 585/972/22. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанові від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини четвертої статті\~206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Отже, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Враховуючи встановлені судом обставини справи в їх сукупності а також позицію учасників справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Встановлено, що в момент зачаття дитини позивач не проживав із відповідачем, а виконував конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України від російського вторгнення. При цьому, приступив до виконання такого обов`язку 27.03.2024, тоді як дитина народжена [INFO] , що значно перевищує десятимісячний строк та переконливо спростовує саму можливість позивача бути біологічним батьком дитини. Крім цього, визнання позову відповідачем не порушує законні права та інтереси інших осіб і повністю відповідає інтересам дитини, а обраний спосіб захисту узгоджується із встановленим законом, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням висновків суду клопотання представника позивача про призначення експертизи судом не розглядалось. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.\~(а.с.17, 19), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved