Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначено, що [PERSON] у період з 20.12.2017 року по 16.08.2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Після розірвання шлюбу дитина стала проживати з батьком. Мати дитини з 2021 року не відвідувала сина та не займалась його вихованням. З 25.02.2022 року [PERSON] перебуває на військовій службі . З цього часу дитина [PERSON] проживає із бабусею [PERSON] ,матір`ю позивача. Батько дитини перебуваючи на службі в ЗСУ за можливістю спілкується із сином по телефону та регулярно пересилає кошти на його утримання. Мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не бере участі у вихованні ,розвитку та навчанні дитини. Вихованням займається бабуся ,але за станом здоров`я їй самій важко піклуватись про дитину як матеріально так і фізично. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся з позовом до суду та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути аліменти. Ухвалою судді від 05.12.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання ( а.с.36). Ухвалою суду від 19.02.2025 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду ( а.с. 91) В судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] адвокат Долженко О.М. ,яка підтримала позовні вимоги та зазначила, що [PERSON] тривалий час самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , останній знаходиться на утриманні бабусі ,батько з 25.02.2022 року перебуває на військовій службі, прохала звернути увагу на той факт, що справа у суді розглядається вже рік і за цей час відповідачка не схаменулась , не забрала дитину до себе знаючи що батько служить , а син проживає з бабусею , яке є інвалідом третьої групи , коштів на утримання дитини не надає , тому просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що у 2021 році поїхала за кордон та добровільно за погодженням з чоловіком залишила сина [PERSON] у [PERSON] , а старшого сина , який не є дитиною позивача залишила в своєї матері. Після повернення до України сина не забрала ,оскільки зазначила не було коштів на його утримання ,за останній рік з дитиною бачилась один раз, посилалась на те, що [PERSON] не відповідала на її дзвінки, та перешкожала у спілкуванні і де саме вони проживали у м. Миргород вона не знала. В подальшому , в останньому судовому засіданні у додаткових поясненнях вказала, що на даний час вона проживає без реєстрації у Полтавському районі із своєю матір`ю та старшим сином , працює не офіційно , але заробітну плату отримує . На запитання суду відповіла що із часу розгляду справи декілька разів бачилася із сином , брала один раз його і на ніч де проживає із старшим сином і своєю матір`ю , не пам`ятає коли надавала кошти на утримання дитини , прекрасно знає що син проживає з бабою , що батько дитини на службі у ЗСУ , а бувша свекруха є інвалідом третьорї групи . На запитання суду чи може на даний час забрати дитину та опікуватись нею , оскільки є матір`ю , відповіла що не може , не вистачає коштів та перед дебатами прохала щоб позивач не стягував із неї аліменти на утримання дитини , оскільки аліментні відносини "заженуть її у тяжкі борги" , щодо позбавлення її батьківських прав вже не заперечувала. Треті особи: представник виконавчого комітету Миргородської міської ради як орган опіки та піклування до суду не з`явився. надіслали до суду заяву про розгляд справи без участі представника ,при розгляді справи покладаються на розсуд суду ( а.с. 115,132). Третя особа [PERSON] у судове засідання з`явилася та пояснила, що у 2019 році вона поїхала в Італію на заробітки .09.05.2021 року приїхала в Україну, син в цей же день її забрав у с. Човно-Федорівка ,потім вони придбали будинок в смт. Опішня і переїхали на проживання, за чотири роки [PERSON] приїздила чотири рази ,спілкуванню з дитиною вона не перешкоджала, потім переїхали жити в м. Миргород, про це [PERSON] знала. З 09.05.2022 року вона виховує дитину ,має інвалідність 3 групи і за станом здоров`я їй важко утримувати та доглядати дитину. Дитина сама не хоче спілкуватись з матір`ю, де вони проживають в Миргороді відповідачка знала, бо у спілкуванні сама ж говорила що там небезпечно, у червні брала дитину з вечора до ранку , як говорив [PERSON] вони пофотографувались з старшим братом , поїли піцу і все, отаке було спілкування , до школи ходить вона Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] суду пояснила, що проживає в смт Опішня Полтавської області, [PERSON] знає більше 30 років, поки вона проживала у смт Опішня часто в них бувала вдома. Дитина [PERSON] проживала з [PERSON] ,про маму дитина не згадувала ,зазначила, що [PERSON] перший раз побачила в судовому засіданні ,батько добре відноситься до дитини. На запитання суду за які кошти [PERSON] утримує дитину, відповіла що кошти присилає син ,який служить. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з [PERSON] у 2021 році приїхала до [PERSON] дитина жила у батька та бабушки , пояснила , що хлопчик не згадує за матір . Заслухавши думку учасників справи, свідків ,дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ч. 3 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , і його батьками є [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ( а.с.16). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 16.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 30 вересня 2024 року вбачається ,що за цією адресою проживають та зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] разом з внуком проживають у будинку родичів [PERSON] та [PERSON] , оселя чиста, простора ,облаштована необхідними меблями . [PERSON] забезпечений належними умовами для його повноцінного життя та розвитку ,має окрему кімнату ,місце для сну ,навчання. Зі слів заявниці батько дитини з травня 2022 року захищає цілісність України, але часто приїздить до сина та утримує його матеріально, приймає участь у його вихованні. Мати хлопчика з 2021 року з сином не проживає, участі у його вихованні не приймає ( а.с.27). Згідно довідки директора закладу дошкільної освіти №12 "Світлячок" Миргородської міської ради Полтавської області від 26.09.2024 року дитина [PERSON] перебувала на навчанні з 18.03.2024 року по 23.08.2024 року. До садочку дитину привела бабуся [PERSON] ,забирала з садочка теж бабуся . Батько [PERSON] ( посвідчення [NUMBER] від 15.03.2023 року) на той час знаходився на війні. Мати дитини за весь період відвідування не з`являлася до садочка ні разу ,тому персонал з нею не знайомий. Зі слів бабусі мати не хотіла опікуватися вихованням [PERSON] ( а.с.19). Згідно довідки Опорного закладу освіти Миргородський ліцей №1 імені Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області від 15.06.2023 року вбачається, що [PERSON] навчається у першому класі . До закладу дитину приводить бабуся [PERSON] та забирає його. Бабуся подала документи до школи. Батько хлопчина [PERSON] є військовослужбовцем . Приходив разом із сином у перший день навчання 02.09.2024 року. Маму хлопчика за 20 навчальних днів не бачили ( а.с.20). Крім цього згідно платіжних інструкцій АТ КБ "Приват банк" вбачається, що [PERSON] здійснював перекази на рахунок [PERSON] ( а.с.21-26). Відповідно до висновку виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 17.02.2025 року враховуючи позицію матері дитини виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с.86-87). Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18, від 15.04.2021 по справі № 243/13192/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення або відмову у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15.11.2023 по справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 по справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18. За положенням ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Інтереси дитини полягають у забезпеченні її права на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування у своєму висновку посилається на необхідність наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю батьківських обов`язків, не містить переконливих доводів щодо недоцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення, не враховане свідоме нехтування батьківськими обов`язками, що має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересу до дитини взагалі та протягом тривалого часу. Втім, повна байдужість матері до долі дитини, на думку суду сама по собі є такою виключною обставиною, посилання відповідачки на відсутність коштів утримувати дитину не є вагомою обставиною для відмови в позові. Суд враховує висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21), згідно яких відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Наведені докази вказують на те, що дитина проживає з бабусею , яка утримує внука турбується про його розвиток, навчання та виховання, створила належні умови для проживання дитини, батько дитини (позивач по справі) може утримувати сина ,є військовослужбовцем, матеріально забезпечує сина. Натомість, відповідач, не проявляє інтересу до дитини, не цікавиться життям сина не надає матеріальної допомоги на його утримання. На думку суду, наведені обставини свідчать про те, що відповідач впродовж тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками. При цьому, з матеріалів справи слідує, що поведінка відповідача загалом свідчить про відсутність у неї бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, відсутність її волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки. Встановлені факти, що мати не спілкується з дитиною взагалі, не забезпечувала та не забезпечує його матеріально, повністю самоусунулася від участі у вихованні сина, а тому може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. У спірних правовідносинах, що стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Враховуючи судову практику у спірних правовідносинах та те, що мати втратила інтерес до своєї дитини, у тому числі до участі у його вихованні, не підтримує зв`язок з ним, не перераховує грошові кошти на його утримання, не надсилає подарунки, а тим більше взагалі не цікавиться його життям та здоров`ям після повномасштабного вторгнення держави-агресора на територію України, чи перебуває дитина у безпеці, та в судовому засіданні 01.10.2025 року вказала шо не заперечує проти позбавлення батьківських прав ,але просить не стягувати з неї аліменти ,оскільки це призведе її до скрутного матеріального становища, а тому доводи позивача знайшли своє підтвердження. Суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, позбавленої батьківських прав, на спілкування із дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18). За таких обставин, суд вважає за доцільне задовольнити поданий позов та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів ,то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітнього сина [PERSON] , хоча має всі можливості брати матеріальну участь в його утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатною. Суду не було надано жодних доказів стосовно того, що відповідачка за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітнього сина. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на те, що позовні вимоги судом задоволено, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved