Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

ПАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення втрат від інфляції в розмірі 63611 грн. 64 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 14645 грн. 21 коп., всього на загальну суму 78267 грн. 85 коп. В обгрунтування позовних вимог, посилається на те, що 07.12.2017 року між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №011092/4605/0000013 транспортного засобу "БМВ" д.р.н. [NUMBER] . 16.01.2018 року в м.Києві сталося ДТП за участю автомобіля "Рено" д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля БМВ д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Згідно постанови Солом`янського районного суду від 0.04.04.2018 року ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі договору добровільного страхування транспортного засобу та ЗУ "Про страхування", ПрАТ "СК "Уніка" складено страховий акт та виплачено страхове відшкодування в сумі 95211,09 грн. 07.07.2021 року Дніпровським районним судом ухвалено рішення у справі №755/20859/19 про відшкодування шкоди на користь ПрАТ "СК "Уніка" з [PERSON] в розмірі 95211,09 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист. З жовтня по листопад 2022 року рішення Дніпровського районного суду від 07.07.2021 року, виконано в примусовому порядку. Стверджує, що позивач отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та трьох відсотків річних. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду . Ухвалою суду від 14.03.2024 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №755/20859/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] , правонаступник третьої особи: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Ухвалою суду від 30.12.2024 року провадження у справі було поновлено. 09 квітня 2025 року та 06 жовтня 2025 року представником відповідача подані письмові пояснення в яких вона позов не визнає, вважає його безпідставним та необгрунтованим. Зазначає, що у грудні 2019 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Вказує, що його обов`язок про відшкодування шкоди для ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в порядку суброгації виник з моменту набрання рішенням у вказаній справі №755/20859/19 законної сили. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути із [PERSON] три відсотки річних та інфляційні втрати в зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, хоча період нарахування визначає ще із 2018 року (за період з моменту здійснення страхової виплати). Із розрахунку позивача, який наявний в позовній заяві, не можливо встановити періоди нарахування позивачем інфляційних та трьох відсотків річних. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва в справі №755/20859/19 набрало законної сили після його перегляду судом апеляційної інстанції, тобто 09 вересня 2024 року. Згідно матеріалів виконавчого провадження грошові кошти за вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача в примусовому порядку з жовтня по листопад 2022 року. Виконавче провадження закінчене. Грошові кошти стягнуті з відповідача до моменту набрання рішенням законної сили. Стверджує, що підстав для застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ч.625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення виконання відповідачем зобов`язання сплати коштів згідно із судовим рішенням, не відбулося, тому предмет спору у вказаній справі відсутній. Крім того всупереч Прикінцевих положень до Цивільного кодексу України позивачем безпідставно здійснено розрахунок після 24 лютого 2022 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, а позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково по наступним підставам. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що 07.07.2021 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №755/20859/19 про відшкодування шкоди на користь ПрАТ "СК "Уніка" з [PERSON] в розмірі 95211,09 грн. та судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. 07.02.2022 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №755/20859/19 на виконання рішення у справі №755/20859/19 про відшкодування шкоди на користь ПРАТ "СК "Уніка" з [PERSON] в розмірі 95211,09 грн. та судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинським Іваном Володимировичем по примусовому виконанню виконавчого листа №755/20859/19 виданого 07.02.2022 року Дніпровським районним судом міста Києва від 24.11.2022 року закінчено виконавче провадження №70056001, оскільки виконавчий документ виконаний в повному обсязі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] , правонаступник третьої особи: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року залишено без змін. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ПрАТ «СК «УНІКА» заявлено до стягнення за період з 21.02.2018 по 24.11.2022 збитки від інфляції, які склали 63611,64 грн. та 3 % річних за аналогічний період 14656,21 грн., а всього 78267,85 грн. За ч. 5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з приписами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанови ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15). Однак суд не погоджується з розрахованим позивачем періодом прострочення зобов`язання. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Однак, в даному випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою, а сума на яку позивачем в даному позові нараховані інфляційні втрати та 3% річних визначена остаточно лише рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 07.07.2021 року у справі №755/20859/19, з тих підстав, що відповідно до ст 993 ЦК України, до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто саме судом визначена сума в розмірі 95211,09 грн., яка підлягала стягненню з відповідача на користь страховика залежно від фактичних витрат. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період\~дії в\~Україні воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування відповідач звільняється від відповідальності,\~визначеної статтею\~625 цього Кодексу. Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач ПрАТ «СК «УНІКА» має право на стягнення зі відповідача [PERSON] сум відповідно до ст.625 ЦК України, але за період з 09.08.2021 по 24.02.2022. Відповідно інфляція за цей період становитиме 21809,45 грн. та 8905,50 грн. - три проценти річних, які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1053,29 грн. (30714,95*2684/78267,85). При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. У ч.ч.1 - 4 ст.137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 цього Кодексу). Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial