Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

У лютому 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, згідно з яким позивач просить суд: стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 149 295,00 (сто сорок дев`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок по виконавчому провадженню № 53561057. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2017 р. у справі 761/42192/16-ц шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, [PERSON] , було розірвано. З відповідачем позивачка має спільного неповнолітього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2016р. у справі № 761/31594/16-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 500 гривень 00 копійок з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 05 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 761/31594/16 ц від 28 лютого 2017 року. У позовній заяві зазначено, що зазначений виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ВП № 53561057). На підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2019 у справі № 761/39182/18 [PERSON] позбавлено батьківських прав. Позивачкою вказано, що згідно з свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] від 13.09.2019 р., виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 93. Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00024414062 01 листопада 2019 року здійснено зміну прізвища дитини. Суть змін: прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що внаслідок невиконання відповідачем рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2016 року у справі № 761/31594/16-ц за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини за період з вересня 2016 року по січень 2025 року в розмірі 151 500,00 грн. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 194, 196 СК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.02.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.03.2025 до суду надійшла заява про повернення копії позовної заяви з додатками від відповідача. 27.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача - адвоката Синявської О.В. про долучення доказів. В судовому засіданні 08.10.2025 залишено без розгляду клопотання представника позивача - адвоката Синявської О.В. про долучення доказів, яке надійшло до суду через систему «Електронний суд» 17.08.2025. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з насту пних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2015 по 02.02.2017 (а.с. 9, 11). Так, позивач, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] , є рідними батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який народився за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 2168. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі №761/31594/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] задоволено частково, присуджено до стягнення аліменти у розмірі 1500, 00 грн. у твердій грошовій сумі щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вказаним рішенням суду також встановлено, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, разом з сином не проживає. Рішення суду набрало законної сили 31.12.2016. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 761/31594/16 ц від 28 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі№761/42192/16-ц, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 04 серпня 2015 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1159 від 04 серпня 2015 року, - розірвано. Рішення набрало законної сили 07.03.2017, що підтверджується відповідною відміткою на копії вказаного рішення. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2019 у справі № 761/39182/18 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задоволено. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення набрала законної сили 02.07.2019, що підтверджується відповідною відміткою на копії рішення. Вказаним рішення встановлено, що відповідач без поважних причин належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої дитини, не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист № 761/31594/16 ц від 28 лютого 2017 перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ВП № 53561057). Так, згідно з Свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] від 13.09.2019 р., виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 93. Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00024414062 01 листопада 2019 року здійснено зміну прізвища дитини. Суть змін: прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON] . Згідно Довідки (Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з 05.09.2016 по 31.10.2020), наданої Шевченківським РВ ДВС м. Київ ЦМУ МЮ (м. Київ), боржник - [PERSON] , загальний розмір заборгованості за період з 05.09.2016 по 31.10.2020 становить 75 000,00 грн. При цьому, згідно з розрахунку заборгованості по аліментам боржника [PERSON] , наданого Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у межах виконавчого провадження №53561057 сукупний розмір заборгованості відповідача [PERSON] станом на 10.02.2025 становить 154500,00 грн. За змістом ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та перевіреним судом, вбачається, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в період після винесення вищевказаного рішення суду щодо стягнення аліментів, а саме: з 05.09.2016 по 31.01.2025 становить - 149 295,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача не було спростовано відомості про наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів. В свою чергу, згідно з ч. ч.1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена й постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року по справі №6-535цс16. Правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 зазначає, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, а тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1,2 ст. 614 Цивільного кодексу України, надалі - ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У Постанові Велика Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводиться стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1х1%хQ1)+(А2х1%хQ2)+ (Аnx1%хQ2n), р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, нараховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qп- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином, перевіряючи поданий стороною позивача розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, проведеного на підставі вищезазначеної формули що, в свою чергу, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 25 квітня 2018р. по справі № 572/1762/15-ц, №333/6020/16-ц, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 05 вересня 2016 року по 31січня 2025 року в розмірі 149 295,00 грн. Враховуючи викладене, судом встановлено, що виникнення заборгованості виникло з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за судовим наказом, розмір пені за прострочення сплати аліментів не більше 100 відсотків заборгованості, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Крім того, позивачем, заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема на професійну правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду копії наступних документів: договір про надання юридичних послуг від 07.01.2025 № 7012025, рахунком-фактурою від 17.02.2025 № 17/02, Актом приймання наданих послуг від 19.02.2025. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує CCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те. що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що сума судових витрат в заяві про ухвалення додаткового рішення є співмірною в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України, тому із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1492,95 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved