Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 19 вересня 2023року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 357,280(триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. В якості забезпечення зобов`язань по зазначеному договору позики [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір застави транспортного засобу від 19 вересня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. за №1334. Предметом застави є транспортний засіб, який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ТСЦ 7341, а саме: автомобіль марки INFINITI QX 56, 2004року випуску номер шасі(кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрованого 15.09.2023року. Згідно п. 1 Договору застави транспортного засобу, вказано, що зобов`язання забезпечене заставою вважається, виконаним, якщо вся сума грошей повернута в строк та виконані інші умови договору позики, а також сплачені інші видатки пов`язані з його виконанням. Пунктом 3.2 Договору Застави транспортного засобу передбачено, Заставодержатель (позивач) набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку якщо гроші не будуть поверненні у строк, передбачений Договором Позики. За рахунок предмета застави Заставодержатель(позивач) має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги, які виникають уразі прострочення виконання або невиконання Заставодавцем умов договору позики включаючи погашення основної суми заборгованості проценти за користування. Пунктом 4.12 Договору Застави транспортного засобу передбачено, що у разі порушення Заставодавцем умов Договору Застави або Договору Позики. Заставодержатель має право достроково стягнути суму заборгованості. У цьому випадку він має право повідомити Заставодавця у десятиденний строк у письмовій формі. Якщо заставодавець не виконує вимогу про дострокове повернення боргу Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого предмета застави. В результаті чого, 04 липня 2024року, Відповідачу з метою досудового врегулювання спору було направлено претензію про повернення позики грошових коштів за Договором Позики від 19.09.2023року у розмірі 357,280(триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. 04 жовтня 2024 року [PERSON] було направлено повторно претензію про повернення грошових коштів за договором позики від 19.09.2023року. Відповідачем було проігноровано вимогу щодо повернення суми позики за договором позики від 19.09.2023року. Позивач зазначає, що свої обов`язки за договором позики виконав в повному обсязі, грошові кошти позичальнику передав, однак відповідачем грубо порушено умови Договору і зобов`язання по поверненню позики не виконано. У зв`язку з вищевикладеним просить суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави транспортного засобу від 19.09.2023року в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19.09.2023року у сукупному розмірі 357,280(триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. шляхом проведення публічних торгів, та судові витрати у розмірі 3 572( три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 80 копійок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Також зазначив, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших. Судом встановлено, що 19 вересня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П., зареєстрований в реєстрі за №1334 /а.с.11/. Відповідно до п. 1 Договору позики позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець, передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 357,280 (триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану позику у строк до 19.09.2024 року, на умовах встановлених в цьому договорі. Сторони домовились, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати гривневому еквіваленту 357,280(триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. За прострочення виконання зобов`язань за цим Договором більше ніж на 3 (три) дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 0,33% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. (п. 1 Договору позики) Крім цього, судом встановлено, що 19 вересня 2023року між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. зареєстрований в реєстрі за №1334 /а.с.12-15,20/. Предметом застави є транспортний засіб, який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ТСЦ 7341, а саме: автомобіль марки INFINITI QX 56, 2004року випуску номер шасі(кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрованого 15.09.2023року. Згідно п. 1 Договору застави транспортного засобу заставодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 2 даного Договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначених даним договором, рухоме майно, зазначене в п. 4 даного договору. Даним договором забезпечується виконання зобов`язань перед заставодержателем за Договором позики, укладеним між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) від 19 вересня 2023 року. Відповідно до п.2.1 Договору застави транспортного засобу на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки INFINITI QX 56, 2004року випуску номер шасі(кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрованого 15.09.2023року, надалі - "Предмет застави". Предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого ТСЦ 7341. Заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього Договору застави складає 357,280(триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. (п.9 Договору застави транспортного засобу). Пунктом 4.12 Договору Застави транспортного засобу передбачено, що у разі порушення Заставодавцем умов Договору Застави або Договору Позики. Заставодержатель має право достроково стягнути суму заборгованості. У цьому випадку він має право повідомити Заставодавця у десятиденний строк у письмовій формі. Якщо заставодавець не виконує вимогу про дострокове повернення боргу Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого предмета застави. Відповідачу з метою досудового врегулювання спору 04.07.2024 року було направлено претензію про повернення позики грошових коштів за Договором Позики від 19.09.2023року у розмірі 357,280 (триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. /а.с.16,18/ 04 жовтня 2024 року [PERSON] було направлено повторно претензію про повернення грошових коштів за договором позики від 19.09.2023року. /а.с.17,19/. Відповідачем було проігноровано вимогу щодо повернення суми позики за договором позики від 19.09.2023року, докази, що спростовують дані обставини в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надавались. Заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на Предмет застави (п. 5.1. Договору застави транспортного засобу). Згідно п. 5.2.1 Заставодержатель розпочинає звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, якщо протягом 30(тридцяти) календарних днів з моменту надіслання повідомлення про невиконання зобов`язання, вимога Заставодержателя не буде виконана. Відповідно до п.5.3.2 Право власності на предмет застави переходить від Заставодавця до Заставодержателя на наступний день пцісля закінчення терміну дії договору застави. Згідно п.5.3.3 Набутий Заставодержателем у власність предмет застави зараховується у рахунок погашення заборгованості Заставодавця за договором позики за вартістю, визначеною суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. Якщо вартості набутого у власність предмета застави недостатнього для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги, Заставодержатель має право задовольнити решту вимог за рахунок іншого майна Заставодавця в порядку, передбаченому чинним законодавством. Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 05.02.2025р. за №Р309411 вбачається, що обтяжувач [PERSON] /а.с.21/. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договорів виникли зобов`язання, які в силу ст. 525, 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до умов договорів та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем не виконано основне зобов`язання, яке обумовлене п. 1 Договору позики, укладеного 19 вересня 2023 року, зокрема, повернення позики у розмірі 357,280 (триста п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 коп. в строк до 19 вересня 2024 року. Таким чином, належним виконанням боржником зобов`язання є повернення позики у встановлені умовами договору строки та розмірі. Проте, доказів повернення відповідачкою грошових коштів за договором позики суду не подано, як і не спростовано факту порушення взятого на себе зобов`язання за договором позики. Правовідносини щодо звернення стягнення на предмет застави врегульовані положеннями ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1, 2 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Аналогічні положення передбачено ст. 1, 3, 4 Закону України «Про заставу». Так, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до частин 1-3 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив на позов з належними та допустимими доказами в підтвердження заперечень та спростування доводів позивача до суду не подав. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач довів суду обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а стороною відповідачів вказаного обов`язку не виконано, оскільки навіть не висловлено будь-яких заперечень щодо обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також не надано будь-яких доказів щодо виконання зобов`язань за вказаним договором позики. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 572,80грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved