Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

До Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Держави в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2025 року зазначену позовну заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Шкодіна Я.В., суддів Задорожної Л.І. та Федорова О.В. Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, яке ухвалою від 03 квітня 2025 року було продовжено на 15 днів. Ухвалою від 17 квітня 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Суть позовної заяви Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державним бюро розслідувань листом від 20 серпня 2024 року порушено перед Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою питання щодо звернення до суду з позовом про визнання необґрунтованими активів, зокрема автомобілів «Toyota Camry Hybrid» вартістю 1 598 030 грн та «Lexus NX200» вартістю 1 825 000 грн, набутих [PERSON] під час зайняття посади керівника [INFO] протягом 2022-2023 років, і їх стягнення в дохід держави. За результатом збору прокуратурою доказів встановлено, що вказані активи набуто [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON] , які опосередковано вчиняли із такими активами дії, тотожні за змістом праву розпорядження ними. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що 18 жовтня 2022 року між ТОВ «Артсіті», як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу для реєстрації транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », вартістю 1 598 030 грн. Водночас, відповідно до актів виконаних робіт по вказаному автомобілю, виданих ТОВ «Артсіті» 19 жовтня 2022 року, 02 і 23 березня, 25 липня 2023 року, 04 січня 2024 року, в розділі замовник документу зазначений абонентський номер « [NUMBER] » та вказане ім`я « [PERSON] », вказаний абонентський номер також зазначений в особовій картці Державної міграційної служби на особу [PERSON] . Крім того, у цих актах виконаних робіт в розділі «Замовник» та «підпис замовника» виконано підпис, який схожий на підпис, що належить [PERSON] (схожий підпис виконаний на договорі купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2023 року, підписаний [PERSON] ). Також, відповідно до відривного талону про проведення передпродажної підготовки від 06 жовтня 2022 року, в розділі «підпис власника» виконано підпис, схожий на підпис, який належить [PERSON] . Відповідно до банківської виписки отриманої від АТ КБ «Приватбанк» 20 грудня 2022 року, на рахунок [PERSON] зараховано кошти від ТОВ «Артсіті» з призначенням: «повернення передплати за автомобіль згідно листа від 19 жовтня 2022 року». [PERSON] на момент придбання автомобіля та після набуття його у власність не мала посвідчення водія жодної з категорій, а 09 квітня 2024 року до Єдиного державного реєстру транспортних засобів були внесені відомості щодо належного користувача зазначеним автомобілем та вказано дані [PERSON] 22 березня 2023 року між ТОВ «АРТ-ЛЕКС ЛТД», як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобіль марки «Lexus» модель «NX 200 ОМ Urban», 2023 року випуску, номер кузова « [NUMBER] », вартістю 1 825 000 грн, а 13 квітня 2023 року ТОВ «АРТ-ЛЕКС ЛТД» передав [PERSON] зазначений автомобіль по акту приймання-передачі. Водночас, відповідно до актів виконаних робіт по автомобілю марки «Lexus», виданих ТОВ «Артсіті» 26 лютого і 17 квітня 2024 року, в розділі замовник документу зазначений абонентський номер « [NUMBER] » та вказане ім`я « [PERSON] ». Вказаний абонентський номер систематично поповнювався з рахунку [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк». Також вказаний абонентський номер зазначений в особовій картці Державної міграційної служби на особу [PERSON] . Крім цього, у зазначених актах виконаних робіт в розділі «підпис замовника» виконано підпис, який схожий на підпис, що належить [PERSON] (схожий підпис виконаний на договорі купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2023 року, підписаний [PERSON] ). [PERSON] на момент придбання автомобіля та після набуття його у власність не мала посвідчення водія жодної з категорій. Відповідно до пояснень [PERSON] , останній, маючи у фактичному розпорядженні автомобіль марки «Lexus», передав його у користування дружині [PERSON] . На переконання прокурора, вказані вище обставини у своїй сукупності підтверджують набуття активів - автомобілів «Toyota» і «Lexus» [PERSON] , щодо яких її зять [PERSON] міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. При цьому, витрати [PERSON] , понесені на придбання зазначених автомобілів вартістю 1 598 030 грн і 1 825 000 грн є неспівмірними з її законними доходами, навіть за весь період її трудової діяльності. Водночас, аналіз банківських виписок [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року та з 19 жовтня 2022 року по 23 березня 2023 року свідчить, що розмір його витрат перевищує розмір його законних доходів, а тому він не міг використати такі його кошти для придбання активу. Крім того, за встановлених позивачем обставин, розмір витрат [PERSON] за вказаний період співмірний або перевищує розмір її законних доходів, а тому вона не могла використати свої грошові кошти на придбання активу. Враховуючи зазначене, прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Карась М.В. звернувся до Вищого антикорупційного суду в інтересах Держави до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів, а саме: автомобіля «Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску, вартістю на день набуття (18 жовтня 2022 року) - 1 598 030 грн; автомобіля «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску, вартістю на день набуття (13 квітня 2023 року) - 1 825 000 грн; та стягнення в дохід держави: з [PERSON] - автомобіля марки «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску, вартістю на день набуття 1 825 000 грн, який належить останній на праві власності; з [PERSON] - грошових коштів у розмірі 1 598 030 грн, які еквівалентні сумі набуття автомобіля «Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску, вартістю на день набуття 1 598 030 грн, який належав [PERSON] на праві власності. 17 квітня 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява від прокурора Карася М.В. про уточнення позовних вимог, якою прокурор уточнив позовні вимоги шляхом викладення п.2 прохальної частини позовної заяви наступним чином: «стягнути в дохід держави шляхом звернення стягнення: солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 825 000 грн, еквівалентних вартості придбання автомобіля марки «Lexus» модель «NX200», VIN: [NUMBER] , право власності на який зареєстрований за [PERSON] ; солідарно з [PERSON] та [PERSON] , грошових коштів у розмірі 1 598 030 грн, еквівалентних вартості придбання автомобіля марки «Toyota» модель «Camry Hybrid»,VIN: [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Стислий виклад позицій учасників справи Позиція позивача - прокурора САП Карася М.В. Представник позивача прокурор Карась М.В. під час судового розгляду підтримав позовні вимоги з урахуванням їх уточнень в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, оскільки сукупність доказів підтверджує невідповідність між законними доходами відповідачів та їх витратами. Позиція представника відповідача [PERSON] - адвоката Лілякова О.А. У відзиві на позовну заяву та у своїх поясненнях під час розгляду справи адвокат Ліляков О.А. зазначив, що відповідач [PERSON] не визнає пред`явленого до нього позову повністю, вважає, що надані позивачем докази не є належними і не підтверджують вимог, заявлених до нього. Вказав, що обидва транспортні засоби, як автомобіль марки «Toyota», так і автомобіль марки «Lexus», були придбані [PERSON] - частково за заощаджені кошти, які не належали [PERSON] , а частково за кошти, отримані нею в якості позики. Докази, які підтверджують ці факти, є у відповідачки [PERSON] . Що стосується фактичних обставин придбання вказаних транспортних засобів адвокат зазначив, що дійсно, [PERSON] був присутній 11 жовтня 2022 року при укладенні [PERSON] із ТОВ «Артсіті» договору купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota», разом з останньою також був присутній її цивільний чоловік [PERSON] . Оскільки на той час [PERSON] проживав у м. Харкові, то для зручності для вирішення питань по угоді, його номер телефону було вказано у договорі. Також у договорі була зазначена електронна пошта [PERSON] , оскільки у [PERSON] та [PERSON] її не було. Крім того, [PERSON] допомагав внести передоплату за цей автомобіль у розмірі 49 900 грн, оскільки [PERSON] і [PERSON] на угоду взяли з собою лише валюту, а тому, щоб не витрачати час на обмінні операції, [PERSON] запропонував зробити такий внесок замість [PERSON] , а продавець (ТОВ «Артсіті») поверне йому цю суму, на що усі погодилися і це так і було зроблено, а в грудні 2022 року [PERSON] отримав назад свої гроші. Щодо доводів прокурора про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності під час керування саме автомобілем марки «Toyota» адвокат зазначив, що [PERSON] на цьому автомобілі з відома його власниці [PERSON] у вказаний період їздив на навчання до Львівської області і вказані прокурором адміністративні правопорушення вчинив під час поїздки до м. Золочів та в зворотному напрямку, повертаючись до м. Харкова. Вважає, що зазначені у позовній заяві прокурором факти не свідчать про постійне розпорядження вказаним транспортним засобом [PERSON] . Те ж саме, як стверджує адвокат, стосується і автомобіля «Lexus NX 200», д.н.з. [NUMBER] , який був придбаний [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 22 березня 2023 року №34/03/23 на гроші, отримані нею в позику. Усі рішення, дії та розпорядження цими транспортними засобами приймалися [PERSON] та [PERSON] , а після смерті останнього ( [INFO] ) - самою [PERSON] . Таким чином, на переконання адвокатів, висновки прокурора про доведеність придбання [PERSON] двох автомобілів «за дорученням» [PERSON] не відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] мав намір чи погоджував (координував) поведінку [PERSON] під час придбання нею спірних транспортних засобів. Ураховуючи викладене, адвокат вважає, що заявлені до відповідача [PERSON] вимоги про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим просить відмовити у позові прокурора в повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив прокурора адвокат Ліляков О.А. зазначив, що відповідач [PERSON] пред`явлений до нього позов не визнає повністю, а у відзиві на позовну заяву стороною відповідача було звернуто увагу, що докази, надані позивачем, не є належними та не підтверджують вимоги, заявлені до [PERSON] . Позиція відповідача щодо позову залишається незмінною. При цьому звернув увагу, що та обставина, що [PERSON] пред`явив для проведення обшуку транспортний засіб не підтверджує доводи прокурора про те, що він ним розпоряджається. В цьому випадку [PERSON] за згодою нової власниці автомобіля марки «Toyota» [PERSON] , яка не була присутня при здійсненні обшуку, взяв у неї ключі від цього автомобіля, доставив його до місця, де проводилась ця слідча дія, та надав його для огляду. Подібні обставини мали місце і при проведенні обшуку автомобіля марки «Lexus». Позиція представника відповідачки [PERSON] - адвоката Мальцевої Г.Ю. У відзиві на позовну заяву та у своїх поясненнях під час розгляду справи адвокат Мальцева Г.Ю. зазначила, що [PERSON] категорично не згодна з позовом Держави в особі прокурора САП. Так, остання наполягає, що, набуваючи у власність автомобілі «Toyota Camry Hybrid» та «Lexus NX200», вона не виконувала жодного доручення та не діяла в інтересах ані [PERSON] , ані [PERSON] , хоча останні є її близькими родичами, та інколи вона надавала їм право керування цими автомобілями, що обумовлено поточною побутовою ситуацією в їх родині. Також зазначила, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не мали права розпорядження вказаними автомобілями, у тому числі шляхом фактичної можливості визначення долі цього майна, а всі активні дії по здійсненню права розпорядження вищезазначеними автомобілями та всі усвідомлені вольові акти приймала виключно [PERSON] , як власник майна, та її співмешканець [PERSON] . Вказала, що [PERSON] забезпечена роботою, житлом та має присадибну земельну ділянку у розмірі 1209 кв.м., з 2009 року проживала однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу, який у свою чергу був професійним водієм та займався перевезеннями, періодично працював за кордоном та постійно відкладав готівкові заощадження, які конвертував у долари США і станом на серпень-вересень 2022 року мав валютні заощадження у розмірі 20 тис. доларів США, що може бути доведено в судовому засіданні показами відповідних свідків. У другій половині 2022 року на початку 2023 року [PERSON] планував придбання власних автомобілів у кількості двох одиниць, зокрема для реалізації своїх комерційних інтересів. Для придбання першого автомобіля марки Toyota [PERSON] на початку жовтня 2022 року позичив у [PERSON] ще додатково 20 тис. доларів США, а автомобіль марки Lexus був придбаний [PERSON] повністю на позичені у [PERSON] грошові кошти у сумі 45 тис. доларів США. Позичальником у обох випадках виступала [PERSON] , оскільки саме на неї оформлювалося придбання автомобілів. Під час оформлення автомобіля марки Toyota у автосалоні разом із [PERSON] та [PERSON] був присутній [PERSON] , з яким на цей час уже мешкала дочка [PERSON] - [PERSON] , який зробив передоплату за автомобіль, оскільки [PERSON] взяв з собою лише валюту, з умовою, що продавець ТОВ «Артсіті» потім поверне [PERSON] попередньо внесену ним суму. Також, оскільки [PERSON] у цей період перебував у м. Харкові, то зв`язок з автосалоном здійснювався також через нього. Крім того, у салоні був залишений і імейл [PERSON] , оскільки ні [PERSON] , ні [PERSON] не мали такого. Під час отримання [PERSON] автомобіля марки Toyota був присутній також [PERSON] , оскільки [PERSON] в цей час виконував термінове замовлення на перевезення. Після того як [INFO] [PERSON] помер, [PERSON] залишилася одна без доходів «цивільного» чоловіка, які були основним джерелом для повернення боргів. Автомобіль марки Lexus тимчасово в цей час знаходиться у користуванні [PERSON] , а для користування автомобілем марки Toyota [PERSON] проходить навчання та отримує 11 листопада 2023 року водійське посвідчення. Також інколи, коли є побутова необхідність, [PERSON] надає автомобіль марки Toyota [PERSON] в подальшому, розуміючи, що стабільного джерела доходу для повернення боргу за позикою немає, а також, враховуючи відсутність потреби у двох автомобілях, [PERSON] 26 вересня 2024 року продає автомобіль марки Toyota та частину коштів повертає [PERSON] в рахунок погашення позики. Адвокат звертає увагу на те, що [PERSON] , як родич [PERSON] , звичайно брав участь в обговореннях щодо покупок автомобілів, але лише в межах побутових сімейних відносин, також надавав всіляку допомогу щодо обслуговування автомобілів, оскільки працював у м. Харкові, де знаходився автосалон. Інколи [PERSON] надавали користуватись автомобілями, але всі рішення, дії та розпорядження автомобілями приймали [PERSON] та [PERSON] , а після смерті останнього - сама [PERSON] . Оскільки законодавство України не передбачає обов`язку встановлення достатності законних доходів особи [PERSON] чи [PERSON] , оскільки зазначений критерій стосується виключно особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, то, на переконання адвоката, визнання автомобіля марки Lexus, належного [PERSON] , необґрунтованим активом та його стягнення у дохід держави є втручанням у право останньої на мирне володіння майном, в зв`язку з чим адвокат просить відмовити у позові прокурора у зв`язку з його необґрунтованістю. У запереченнях на відповідь на відзив прокурора адвокат Мальцева Г.Ю. зазначає, що твердження прокурора є безпідставними та недоведеними належними і допустимими доказами. На їх спростування вказала, що зазначення автосалоном в документах, які ними складаються, якогось номеру телефону не свідчить про прийняття рішень, пов`язаних із розпорядженням автомобілем марки Toyota саме [PERSON] , а повернення передоплати за автомобіль у сумі 49 900 грн від ТОВ «Артсіті» на рахунок [PERSON] 20 грудня 2022 року як раз свідчить, що [PERSON] не брав участі у придбанні активу, оскільки гроші він отримав назад, тобто його частки у праві власності на автомобіль немає. Відповідачка також критично оцінює твердження прокурора про те, що підпис у деяких документах схожий на підпис [PERSON] , оскільки вони не підтверджені допустимими доказами і є фактично припущенням. Звернуто увагу суду на те, що [PERSON] дійсно не мала посвідчення водія на момент придбання автомобілів, оскільки [PERSON] був професійним водієм і цього було достатньо для належного ними користування, а після смерті останнього вона уже отримала посвідчення водія і користувалася автомобілем самостійно. Оскільки, в [PERSON] у користуванні перебувало два автомобілі, то 09 квітня 2024 року вона внесла свого зятя [PERSON] , який вже не був особою, уповноваженою на виконання функцій держави, до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, як належного користувача автомобіля Toyota. Адвокат зазначає, що прокурором не вказано, які саме дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження автомобілями, вчиняв [PERSON] чи [PERSON] , а в матеріалах справи відсутні докази про те, що набуття вказаних автомобілів здійснювалося за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а тому відсутні підстави для визнання активів такими, що пов`язані із [PERSON] або [PERSON] . У відзиві на уточнення до позовної заяви прокурора представник відповідачки [PERSON] - адвокат Мальцева Г.Ю. зазначила, що [PERSON] категорично не згодна з уточненими позовними вимогами, відповідно до яких прокурор змінив позовні вимоги шляхом викладення п.2 прохальної частини позовної заяви у новій редакції, в якій просить стягнути солідарно з усіх відповідачів грошові кошти еквівалентні вартості автомобіля марки Lexus, а також солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошові кошти еквівалентні вартості автомобіля марки Toyota. При цьому адвокат звертає увагу, що, нормами закону чітко визначено, що правовим наслідком визнання активів необґрунтованими є лише виключно стягнення таких активів. Разом з цим, законодавство містить і спеціальні норми цивільної конфіскації коли стягненню підлягає вартість необґрунтованого активу, зокрема коли: суд визнав необґрунтованими частину активу та цю частину неможливо виділити; у разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими. Вимагаючи в уточненій позовній заяві стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 825 000 грн та 1 598 030 грн, прокурор не наводить ані правового, ані документального обґрунтування такого способу стягнення, як стягнення вартості активів. Також, на переконання адвоката, не ґрунтується на нормах закону і вимога прокурора щодо застосування солідарного стягнення зобов`язання відповідачів. Враховуючи зазначене, адвокат вважає, що позовна заява прокурора є такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі і нова редакція п.2 прохальної частини позовної заяви. Позиція відповідачки [PERSON] . На електронну адресу суду 07 квітня 2025 року від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання, в якому вона зазначає, що, ознайомившись з текстом позовної заяви вона не має можливості здійснювати належним чином захист своїх інтересів, оскільки у позові відсутні звернені до неї конкретні вимоги цивільно-правового характеру. Вона не є власником автомобілів марки Toyota та Lexus, до неї прокурором не заявлено жодної позовної вимоги, тому вважає себе неналежним відповідачем. Просить суд відмовити Державі в особі прокурора у задоволенні позову, а розгляд справи здійснювати без її особистої участі. У відповідь на відзив представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатів Лілякова О.А. і Мальцевої Г.Ю. прокурор подав відповідь, де зазначив, що вважає доводи відповідачів необґрунтованими та такими, що не спростовують викладених у позовній заяві фактичних даних. Так, твердження [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] не мали права розпорядження активами, спростовуються доказами, які свідчать про активну участь [PERSON] у їх використанні та управлінні. Відповідно до законодавства, набуття активу іншою особою ( [PERSON] ) за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави ( [PERSON] та [PERSON] ) або можливість такої особи опосередковано вчиняти дії, тотожні праву розпорядження, на переконання позивача, є підставою для визнання активу пов`язаним із [PERSON] . Посилання [PERSON] на те, що автомобіль марки Toyota придбаний на спільно накопичені нею та [PERSON] , а також частково на позичені у [PERSON] кошти, а автомобіль марки Lexus - повністю за кошти, позичені у [PERSON] , не підтверджується документально, як і передача частини коштів [PERSON] за результатами продажу автомобіля марки Toyota, оскільки, як було встановлено слідчими ДБР під час обшуку, після нібито продажу такого автомобіля [PERSON] . [PERSON] продовжував користуватися ним, що свідчить про формальний його продаж з метою уникнення відповідальності. Крім цього, твердження відповідачів про законне походження коштів не підкріплені доказами та не спростовують висновків позивача про необґрунтованість активів. Також прокурор зазначив, що, оскільки зв`язок активів із [PERSON] та їх необґрунтованість підтверджені, то стягнення не є протиправним позбавленням права власності і відповідає публічному інтересу. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні цивільного позову За загальним принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Законом України від 31 жовтня 2019 року № 263-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», який набрав чинності 28 листопада 2019 року (далі - Закон № 263-IX), запроваджено інститут визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Особливості позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави передбачені главою 12 ЦПК України. При вирішенні питання про визнання активів необґрунтованими для задоволення позовних вимог достатньою є підтверджена доказами сукупність фактичних обставин, з якими закон пов`язує набуття активів особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та відповідна різниця між їх вартістю і законними доходами. Суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті за рахунок законних доходів (ч. 1 ст. 291 ЦПК України). У справах цієї категорії суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони (ч. 4 ст. 89 ЦПК України). Тобто, застосовується стандарт доказування «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence) або так званий баланс імовірностей (balance of probabilities). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 320/4186/18, від 08 червня 2022 року у справі № 757/18772/19-ц, п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Тобто, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж ні. Такий підхід при оцінці доказів становить процесуальну особливість інституту цивільної конфіскації. Доказ щодо балансу вірогідностей або високої ймовірності незаконного походження майна у сумісності з неможливістю власником цього майна довести протилежне достатній для перевірки критерію пропорційності відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 12 травня 2015 року у справі «Gogitidze and others v. Georgia» («Гогітідзе та інші проти Грузії»), заява № 36862/05, § 91, 105). Отже, використаний в національній системі термін «більша переконливість доказів» означає, що існують розумні підозри вважати, що факт скоріше має місце. При цьому, вказаний стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. При цьому, в аналогічних справах при визнанні необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави не використовується конструкція недійсності правочину, оскільки в цьому разі достатньо спростувати презумпцію правомірності набуття права власності (частина друга статті 328 ЦК України). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача (абзац 2 частини другої статті 81 ЦПК України). Щодо суб`єкта, до якого може бути пред`явлений позов про визнання необґрунтованими активів. Так, згідно вимог ч.4 ст. 290 ЦПК України, позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлено до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у частині другій цієї статті, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Відповідно до положень пп. «г» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, особовий склад штатних військово-лікарських комісій. Відповідно до відомостей із послужного списку підполковник [PERSON] з 22 лютого 2019 року по 12 листопада 2020 року - заступник військового комісара, з 12 листопада 2020 року по 13 липня 2021 року - військовий комісар [INFO] Оперативного командування « [INFO] », з 13 липня 2021 року по 13 серпня 2021 року перебуває у розпорядженні Оперативного командування « [INFO] », з 13 серпня 2021 року по 28 лютого 2022 року - начальник відділу, з 28 лютого 2022 року по 21 березня 2024 року - начальник територіального центру комплектування та соціальної підтримки [INFO] Оперативного командування « [INFO] » (т.2 а.с. 75-77). Таким чином, [PERSON] , будучи військовою особою Збройних Сил України, є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, і щодо його активів, за наявності передбачених законом умов, може застосовуватись інструмент визнання активів необґрунтованими і стягнення їх у дохід держави. [PERSON] , [INFO] , відповідно до Витягу з наказу від 11 лютого 2020 року №32 о/с, з 17 лютого 2020 року прийнята на службу до Національної поліції України на посаду слідчого відповідного територіального підрозділу у складі ГУНП в Харківській області. Згідно відомостей Витягу із наказу від 26 липня 2023 року №325 о/с, [PERSON] з 26 липня 2023 року по 29 травня 2026 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (т.2 а.с. 60-71). Відповідно до положень пп. «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема поліцейські. Таким чином, [PERSON] , перебуваючи на службі в поліції, є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і щодо її активів, за наявності передбачених законом умов, може застосовуватись інструмент визнання активів необґрунтованими і стягнення їх у дохід держави. [PERSON] та [PERSON] є чоловіком і дружиною, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (дата формування 04 вересня 2024 року), згідно відомостей якого шлюб між ними був зареєстрований 28 квітня 2023 року, актовий запис 723 (т.2 а.с. 132-134). [PERSON] з 26 липня 2023 року по 29 травня 2026 року перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягненню нею віку 3 років (т.2, а.с.63). [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дружини [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т.2 а.с.122-124, 128-131). [PERSON] не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але до неї може бути пред`явлений позов як до іншої фізичної особи, яка набула у власність активи (ч.2, 4 ст.290 ЦПК України). Щодо відповідності активів положенням Закону України. Відповідно до ч. 2 ст. 290 ЦПК України, позов пред`являється щодо активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів». Зазначений закон набрав чинності 28 листопада 2019 року. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 липня 2019 року встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн. При цьому, Законом № 4496-IX від 17 червня 2025 року, що набрав чинності 17 липня 2025 року, до ч. 2 ст. 290 ЦПК України були внесені зміни та встановлено, що різниця між вартістю активів і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування має у 750 і більше разів перевищувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 КК України, у зв`язку з чим та за правилами ч. 3 ст. 3 ЦПК України для пред`явлення відповідного позову мінімальна різниця між вартістю активів та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування повинна становити 1 505 250 грн (750*2007). Першим активом за позовом прокурора є автомобіль «Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску, який був набутий у власність [PERSON] за 1 598 030 грн згідно з договором купівлі-продажу для реєстрації транспортного засобу від 18 жовтня 2022 року та акту приймання-передачі №1032 від 18 жовтня 2022 року (т.2 а.с. 25-26). Другим активом за позовом прокурора є автомобіль «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску, який був набутий у власність [PERSON] за 1 825 000 грн та повністю сплачений на момент укладення договору купівлі-продажу №34/03/23 від 22 березня 2023 року (п. 2.4.1 Договору) та акту приймання-передачі від 13 квітня 2023 року (т.2 а.с. 45-51,54). За таких обставин, на заявлені активи, з урахуванням їх вартості (у тому числі кожного окремо) та часу їх набуття, поширюється застосування законодавства про визнання активів необґрунтованими та стягнення в дохід держави. Щодо розміру законних доходів особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Термін «законні доходи» означає доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема джерел, визначених п. 7 і п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» (п. 5 ч. 8 ст. 290 ЦПК України). Так, у пунктах 7 і 8 ч. 1 ст. 46 Закону визначені такі джерела доходів: заробітна плата (грошове забезпечення), отримана як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи (п. 7); наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються в банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах (п. 8). Щодо [PERSON] (відповідача-1): Як було встановлено в ході розгляду справи, станом на 31 грудня 2021 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Дослідивши відомості з Державної податкової служби України за 3 (три) квартали 2022 року щодо офіційних доходів відповідача-1 (т.2, а.с.120), які узгоджуються з відомостями, що містяться у довідці про доходи від 26 липня 2024 року №520/ВФ3 (т.2, а.с. 78-79), вбачається, що загальний законний дохід за зазначений період у [PERSON] після оподаткування складав 410 409,45 грн (480 611,52 загальний дохід за 3 квартали 2022 року, зокрема 88 986,17 грн за перший квартал; 227 438,4 грн за другий квартал; 164 186,95 грн за третій квартал. За цей період було утримано 70 202,07 грн податків, зокрема 16 017,51 грн за перший квартал; 24 630,91 грн за другий квартал; 29 553,65 грн за третій квартал). Враховуючи відсутність відомостей про грошові активи в розділі 12 декларації [PERSON] за 2021 рік (т.2, а.с.202), колегія суддів обґрунтовано допускає можливість наявності збережень в сумі не більше 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, тобто не більше 113 500 грн у кожного з подружжя (2270 *50 =113 500 грн), а загалом 227 000 грн можливих спільних заощаджень подружжя, які не підлягають декларуванню. Підсумовуючи, розмір офіційних доходів [PERSON] та розмір можливих заощаджень у нього та його дружини станом на 18 жовтня 2022 року (день придбання автомобіля Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску) складав 637 409,45 грн (410 409,45 +113 500 +113 500). Проаналізувавши рух грошових коштів по банківський картці АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] , вбачається, що доходи з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року складали 448 950 грн. Зазначена сума відрізняється від відомостей, які були отримані з Державної податкової служби України (410 409,45 грн), оскільки не враховувалося 18 днів жовтня, як складової 4 кварталу 2022 року. При цьому витрати [PERSON] склали за цей період 671 888 грн, з яких зняття готівки 20 000 грн (т.3, а.с. 3,4). Порівнявши доходи та витрати [PERSON] , за відсутності заперечень з боку представника [PERSON] адвоката Лілякова О.А. щодо розміру отриманого доходу та понесених витрат, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що офіційні доходи відповідача-1, з урахуванням підтверджених витрат за період з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року, не дозволяли йому придбати автомобіль Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску за 1 598 030,00 грн, оскільки розмір витрат перевищував розмір його офіційних доходів. Дослідивши відомості з Державної податкової служби України за 4 (четвертий) квартал 2022 року та 1 квартал 2023 року щодо офіційних доходів відповідача-1 (т.2, а.с.120), які узгоджуються з відомостями, що містяться у довідці про доходи від 26 липня 2024 року №520/ВФ3 (т.2, а.с. 78-79), вбачається, що загальний законний дохід за вказаний період у [PERSON] після оподаткування складав 328 273,2 грн (218 324,39 дохід за 4 квартал 2022 року (216 552,66 грн +1771,73 грн); 175 034,49 грн за перший квартал 2023 року. За цей період було утримано 65 085,68 грн податків, зокрема 38 979,47 грн за четвертий квартал; 26106,21 грн за перший квартал). Враховуючи відсутність відомостей про грошові активи в розділі 12 декларації [PERSON] за 2022 рік (т.2, а.с.191), колегія суддів обґрунтовано допускає наявність збережень в сумі не більше 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2022 року, тобто не більше 124 050 грн у кожного з подружжя (2481*50 =124 050 грн), але, враховуючи факт розірвання шлюбу з [PERSON] наприкінці 2022 року, колегія суддів обґрунтовано може врахувати тільки можливе заощадження у [PERSON] , які не підлягали декларуванню у розмірі 124 050 грн. Підсумовуючи, розмір офіційних доходів [PERSON] та розмір його можливих заощаджень станом на 22 березня 2023 року (день підписання договору купівлі-продажу №34/03/23 автомобіля автомобіль «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску та оплати його в у повному обсязі ) складав 452 323,2 грн (328 273,2 +124 050). Проаналізувавши рух грошових коштів по банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] , вбачається, що доходи з 19 жовтня 2022 року по 30 березня 2023 року складали 320 927 грн. Зазначена сума відрізняється від відомостей, які були отримані з Державної податкової служби України (328 273,2 грн), оскільки враховувалося 18 днів жовтня, як складової 4 кварталу 2022 року. При цьому витрати [PERSON] склали за цей період 670 714 грн (т.3, а.с. 3,4). Порівнявши доходи та витрати [PERSON] , за відсутності заперечень з боку його представника - адвоката Лілякова О.А. щодо розміру отриманого його клієнтом доходу та понесених витрат, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що офіційні доходи відповідача-1, з урахуванням підтверджених витрат за період 19 жовтня 2022 року по 30 березня 2023 року, не дозволяли йому придбати автомобіль «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску за 1 825 000 грн, оскільки розмір витрат перевищував розмір його офіційних доходів. Щодо [PERSON] (відповідача-3): Дослідивши відомості з Державної податкової служби України за 3 (три) квартали 2022 року щодо офіційних доходів відповідача-3 (т.2, а.с.99), які узгоджуються з відомостями, що містяться у довідці про доходи від 29 липня 2024 року №716 (т.2, а.с. 90), вбачається, що загальний законний дохід за вказаний період у [PERSON] після оподаткування складав 236 103,52 грн (287 931,11 грн загальний дохід за 3 квартали 2022 року, зокрема 58 355,12 грн за перший квартал; 114 288 грн за другий квартал; 115 287.99 грн за третій квартал. За цей період було утримано 51 827,59 грн податків, зокрема 10503,92 грн за перший квартал; 20571,84 грн за другий квартал; 20751,83 грн за третій квартал). Проаналізувавши рух грошових коштів по банківський картці АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] , вбачається, що доходи з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року складали 299 612 грн. Зазначена сума відрізняється від відомостей, які були отримані з Державної податкової служби України (236 103,52 грн), оскільки не враховувалося 18 днів жовтня, як складової 4 кварталу 2022 року та інших перерахувань. При цьому витрати [PERSON] склали за цей період 276 822 грн, з яких зняття готівки 33 108 грн (т.3, а.с. 3,4). Порівнявши доходи та витрати [PERSON] , за відсутності в матеріалах справи відомостей про перебування відповідача-3 у шлюбі в цей період, неможливості перевірки даних щодо наявності/відсутності у неї заощаджень (декларації), але за відсутності жодних заперечень щодо зазначених прокурором відомостей на 11 аркуші позовної заяви відносно наявності збережень в сумі не більше 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2021 рік, враховуючи висловлену представниками відповідача-1 та відповідача-2 версію набуття активів [PERSON] , колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що офіційні доходи відповідача-3, з урахуванням підтверджених витрат за період з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року, не дозволяли їй придбати автомобіль Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску за 1 598 030,00 грн, оскільки розмір її витрат був співмірний з розміром її офіційних доходів. Дослідивши відомості з Державної податкової служби України за 4 (четвертий) квартал 2022 року та 1 (перший) квартал 2023 року щодо офіційних доходів відповідача-3 (т.2, а.с.99), які узгоджуються з відомостями, що містяться у довідці про доходи від 29 липня 2024 року №716 (т.2, а.с. 90), вбачається, що загальний законний дохід за зазначений період у [PERSON] після оподаткування складав 176 413 грн (215 137,81 грн загальний дохід, зокрема 132 624,87 грн за четвертий квартал; 82 512,94 грн за перший квартал. За цей період було утримано 38724,81 грн податків, зокрема 23872,48 грн за четвертий квартал; 14852,33 грн за перший квартал). Проаналізувавши рух грошових коштів по банківський картці АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] , вбачається, що доходи з 19 жовтня 2022 року по 23 березня 2023 року складали 197 397 грн.При цьому витрати [PERSON] склали за цей період 272 367 грн (т.3, а.с. 3,4). Порівнявши доходи та витрати [PERSON] , за відсутності в матеріалах справи відомостей про перебування відповідача-3 у шлюбі в цей період, неможливості перевірки даних щодо наявності/відсутності у неї заощаджень (декларації), але за відсутності жодних заперечень щодо зазначених прокурором відомостей на 11 аркуші позовної заяви відносно наявності збережень в сумі не більше 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2022 рік, враховуючи висловлену представниками відповідача-1 та відповідача-2 версію набуття активів [PERSON] , колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що офіційні доходи відповідача-3, з урахуванням підтверджених витрат за період з 19 жовтня 2022 року по 23 березня 2023 року не дозволяли їй придбати автомобіль «Lexus NX200», номер кузова « [NUMBER] », 2023 року випуску, за 1 825 000 грн, оскільки розмір її витрат відбувався в межах її офіційних доходів. Щодо [PERSON] (відповідача-2): Перед дослідженням доходів [PERSON] та її витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при перевірці фінансової спроможності «іншої фізичної чи юридичної особи», мова про яку йде у ч. 4 ст. 290 ЦПК України, на придбання спірного активу в справах про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави не розповсюджуються положення Закону України «Про запобігання корупції», у тому числі не застосовується термін «законні доходи» в розумінні п.5, ч.8, ст.290 ЦПК України, а тому при перевірці фінансової спроможності такої іншої особи суд буде виходити з того, що законними її надходженнями є будь-які доходи, які отримані нею із будь-яких джерел, що не заборонені законом та підтверджені в належний спосіб. Згідно з інформацією Державної податкової служби України за період з 1 кварталу 1998 року по 1 квартал 2023 року, [PERSON] отримала доходів на суму 864 315,04 грн, з яких утримано податків на суму 139 968,73 грн (т.2, а.с.99-114). Аналізом банківських виписок [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року та з 19 жовтня 2022 року по 23 березня 2023 року встановлено наступні надходження та витрати, зокрема надходження за період з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 року - 79 060 грн, витрати - 114 839, із них зняття готівки - 28 600 грн; за період з 19 жовтня 2022 року по 23 березня 2023 року - надходження 58 128 грн, витрати - 88 128 грн, із них зняття готівки 7 900 грн (т.3, а.с. 3,4). В судовому засіданні в межах диспозитивності цивільного судочинства представник відповідача-2 адвокат Мальцева Г. висунула наступну версію набуття [PERSON] двох автомобілів, зокрема, адвокат зазначила, що для їх придбання були використані спільні валютні заощадження з [PERSON] у розмірі 30 000 доларів США, з яким відповідачка проживала однією сім`єю з 2009 року без реєстрації шлюбу та запозичення у [PERSON] у розмірі 20 000 доларів США та [PERSON] у розмірі 45 000 доларів США. Досліджуючи запропоновану версію, колегія суддів виходить з того, що у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. Для зручності оцінки сукупності доказів однієї із сторін, колегія суддів вважає за необхідне викласти їх у формі тверджень сторони, з відображенням заперечень опонента (представника) з цього приводу та з подальшим наданням судом власної оцінки по кожному конкретному твердженню. 1.Як стверджує адвокат Мальцева Г.Ю., [PERSON] був професійним водієм, що підтверджується посвідченням водія серії [NUMBER] (відкриті категорії В,С,D,Е) та займався пасажирськими і вантажними перевезеннями, періодично працював за кордоном (рф, Польща) та проживав з відповідачкою-2 однією сім`єю з 2009 року без реєстрації шлюбу. Прокурор не надав жодних відомостей, які б спростовували зазначене адвокатом твердження. Колегія суддів вважає доведеним представником Мальцевою Г.Ю. , що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю з 2009 року по день його смерті - [INFO] (свідоцтвом по смерть - т.4, а.с.87), що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , довідкою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , який був зареєстрований у будинку, що належить [PERSON] згідно з договором дарування від 13 грудня 2004 року, по [ADDRESS] (т.4, а.с.88, 81-82) та вірогідно займався пасажирськими та вантажними перевозками (далекобійник, служба таксі, їздив на заробітки до Польщі та рф), що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченням водія серії [NUMBER] (т.4, а.с.86), відомостями з Єдиного реєстру довіреностей щодо транспортного засобу «Автобус» з номером державної реєстрації [NUMBER] строком дії до 25 березня 2013 року щодо фургону малотоннажного FIAT модель Ducato 2.8 D. 2.Як стверджує адвокат Мальцева Г.Ю. у відзиві на позовну заяву (т.4, а.с.71), [PERSON] мав валютні заощадження станом на серпень - вересень 2022 року у розмірі 20 000 доларів США, а їх спільний бюджет разом з [PERSON] складав 30 000 доларів США у вигляді готівкових заощаджень, які могли бути використані для придбання автомобіля Toyota Camry Hybrid», номер кузова « [NUMBER] », 2022 року випуску за 1 598 030,00 грн. Обґрунтовуючи наявність зазначених заощаджень, адвокат посилається на показання свідків. Прокурор у відповіді на відзив на позовну заяву висловив сумнів щодо можливості мати вказані заощадження, оскільки вони не підкріплені доказами про «накопичені спільні кошти» (т.4, а.с. 111). Колегія суддів вважає зазначене твердження захисника Мальцевої Г.Ю. непереконливим, з огляду на те, що показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стосовно того, що [PERSON] озвучив в колі рідних і друзів під час святкування дня народження про наявність у нього збережень в сумі 30 000 доларів США, які він має намір витратити на придбання дороговартісного автомобіля, підтверджують лише факт відповідного висловлювання, однак не підтверджують дійсність наявності у [PERSON] вказаної суми грошових коштів, враховуючи також те, що свідки безпосередньо названих заощаджень не бачили, а лише чули про них з чужих слів. При цьому, враховуючи ту обставину, що [PERSON] помер, колегія суддів позбавлена можливості допитати його, як особу, яка надала первинне повідомлення, в порядку ч.2 ст.90 ЦПК України, у зв`язку з чим показання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в цій частині, надані зі слів [PERSON] , не приймаються колегією суддів як допустимі докази, оскільки вони не підтверджуються жодними іншими доказами. Не надають переконливості зазначеному твердженню адвоката також наявні в розпорядженні суду матеріали, зокрема Інформація про доходи, отримані від податкових агентів за період січень 1998 року - травень 2023 року, та існування заборгованості зі сплати комунальних послуг відповідно до судових наказів від 19 лютого 2013 року та 12 квітня 2019 року, що свідчать про відсутність у [PERSON] можливості заощадження таких коштів із офіційних доходів (т.5, а.с.145-146, 119-120). 3.Як стверджує адвокат Мальцева Г.Ю. у відзиві на позовну заяву (т.4, а.с.71) та у промові в судових дебатах (т. 6, а.с. 139-146), обставини запозичення грошових коштів, які могли бути використані для придбання автомобілів Toyota Camry Hybrid» та Lexus NX200», підтверджуються розписками від 02 жовтня 2022 року (т.4, а.с.196) та від 19 березня 2023 року (т.4, а.с.210). Прокурор у промові в судових дебатах (т.6, а.с. 130-138) зазначив про сумнівний характер розписок, складених безпосередньо [PERSON] , вважаючи, що зазначена тактика використана відповідачем лише у зв`язку з тим, що в дійсності ніяких позик не було, а у зв`язку зі смертю [PERSON] підготувати розписки від його імені вочевидь авантюрно і такі дії виглядають економічно нелогічно й нехарактерно для осіб із такими доходами. Колегія суддів вважає твердження захисника Мальцевої Г.Ю. непереконливим, оскільки існують розумні підозри вважати, що факт отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] у розмірі 20 000 доларів США та від [PERSON] у розмірі 45 000 доларів США скоріше не мав місце, ніж мав. Колегія суддів погоджується з тим, що [PERSON] та [PERSON] мали фінансову можливість позичити відповідні кошти, що підтверджується відомостями з ДПС, довідкою та деклараціями про доходи (т.4, а.с. 196-208, 210 - 220). Разом з цим, у відзиві на позовну заяву адвокат Мальцева Г.Ю., описуючи обставини надання [PERSON] позики, зазначила, що під час досягнення відповідних домовленостей в будинку [PERSON] між [PERSON] та свідком [PERSON] був присутній друг останнього - [PERSON] , який разом зі свідком брав участь в обговоренні питання щодо вибору та купівлі [PERSON] автомобіля, тоді як безпосередньо [PERSON] під час допиту в суді повідомив, що, у зв`язку з поганим самопочуттям, за порадою свого друга [PERSON] звернувся до його тещі [PERSON] , яка є медсестрою, та опинився у неї вдома з метою отримання медичної допомоги (встановлення крапельниці), на той момент в будинку перебували лише він, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] же під час цієї розмови присутній не був. Тобто, твердження адвоката Мальцевої Г.Ю., як представника [PERSON] , та покази свідка [PERSON] різняться між собою, зокрема в частині присутності [PERSON] під час досягнення домовленостей між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та його ( [PERSON] ) участі в обговоренні питання придбання автомобіля. Зі змісту відзиву на позовну заяву адвоката Мальцевої Г.Ю. складається враження, що присутність того дня [PERSON] в будинку [PERSON] разом з [PERSON] «на вечері» була звичайною справою, адже останній, як зазначено у відзиві, бував вдома у [PERSON] та [PERSON] , в тому числі зі своїми товаришами, після того, як почав мешкати з донькою [PERSON] . На цій вечері, як зазначає у відзиві адвокат, в розмові з чоловіками [PERSON] поділився своїми планами придбати автомобілі, [PERSON] та [PERSON] вели розмову про вибір машини і сказали, що можуть йому дати поради щодо купівлі. Натомість з показань свідка [PERSON] слідує, що його візит до [PERSON] був одноразовим, мав спонтанний характер, був пов`язаний з отриманням від [PERSON] медичної допомоги та не передбачав обговорення будь-яких питань, в тому числі фінансових, що пов`язані із придбанням [PERSON] автомобіля. Аналізуючи наявні розбіжності, які самі по собі не сприяють довірі до тверджень стосовно обставин запозичення грошових коштів загалом, враховуючи описану свідком обстановку погодження ним надання позики незнайомим людям, протягом нетривалого спілкування з ними (20 - 30 хвилин), які проживають у «невеличкому світлому одноповерховому будинку», з «бідненькою бесідкою», з огляду на розмір запозичених свідком коштів (20 000 доларів США), наявність у свідка 3 (трьох) дітей, запозичення свідком грошових коштів які, з його слів, є великими грошима та, за позицією суду, є суттєвою частиною його офіційних доходів, навіть без врахування оподаткування та звичайних витрат (як самозайнята особа: за 2019 рік - 1 071 178,42 грн; за 2020 рік - 1 929 962,56 грн; за 2021 рік - 1 261 686,4 грн; 2022 рік - 3 438 175,34 грн; як комерційний директор ТОВ «СТІЛНЕТ» за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2022 року - 1 632 511,74 грн), наявність дружніх відносин у свідка з відповідачем-1, якого він знає зі школи, неможливість підтвердити або спростувати повідомлену свідком інформацію з причин смерті [PERSON] , обрану відповідачами позицією про підтвердження факту надання позики, шляхом надання показань виключно позикодавцем, колегія суддів за співставленням наданих сторонами доказів приходить до висновку, що обставини досягнення відповідних домовленостей та отримання вказаної позики за відповідною розпискою [PERSON] скоріше не мали місце. Що стосується автомобіля Lexus, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, зі змісту відзиву на позовну заяву адвоката Мальцевої Г.Ю., не розрахувавшись із боргом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] беруть наступну позику у 45 000 доларів США для придбання вказаного автомобіля. Для цього, користуючись довірливими відносинами із [PERSON] , з яким [PERSON] був пов`язаний роботою, останній запозичив у нього зазначену суму коштів, однак за відповідною розпискою [PERSON] , в якій відсутнє посилання на мету отримання коштів (придбання автомобіля). Водночас, з пояснень [PERSON] вбачається, що його відносини із [PERSON] не можна охарактеризувати як «довірливі» на такому рівні, що не викликало би у колегії суддів сумнівів у обставинах запозичення такої значної суми грошових коштів (45 000 доларів США), враховуючи відсутність у них тісного дружнього спілкування, будь яких родинних зв`язків, адже їх стосунки будувались виключно на періодичних (епізодичних) випадках допомоги [PERSON] з боку [PERSON] по господарству (в роботі), навіть без оформлення будь-яким чином такого роду трудових відносин, за які [PERSON] , з його слів, платив [PERSON] «якісь там копійки». Крім того, у своїх показах [PERSON] зазначив, що позичив [PERSON] грошові кошти «на грузовик, на якому потім можна буде заробляти гроші». Так, свідок сформулював свої твердження наступним чином: « [PERSON] міг би їздити грузовиком і заробляти гроші, плюс мені міг щось перевозити». Зазначена обставина, у поєднанні з відсутністю в розписці посилання на мету позики, тверджень свідка [PERSON] про надання ним позики [PERSON] на придбання останнім «грузовика» для підробітків, викликає обґрунтовані сумніви у запропонованій представником відповідача версії. До того ж, [PERSON] також повідомив, що [PERSON] він взагалі не знав, не дивлячись на що, розписку оформили на її ім`я, аргументуючи це тим, що у власності останньої перебуває певне майно, що для свідка мало би виступати свого роду гарантіями, при цьому свідок використав наступне обґрунтування: «він мабуть на щось розраховував», маючи на увазі зазначеною фразою [PERSON] . Вказані обставини, на переконання суду, не можуть бути переконливими доводами того, що [PERSON] , який займається сільськогосподарською діяльністю та має відповідний дохід (за 2020 рік - 1 050 100 грн, 2021 рік -1 610 000 грн), який, за його показаннями, жодного разу не брав кредиту, а, з урахуванням особливостей ведення посівних кампаній та необхідності постійного доступу до вільних фінансових ресурсів (паливо, добрива, оплата праці, ремонт/оренда техніки, закупівля матеріалу тощо), сімейного стану свідка (одружений), наявності інших витрат, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, дійсно позичив значну суму коштів (45 000 доларів США) людині, яка на «щось там розраховувала» і для гарантії взяв розписку від незнайомої йому людини ( [PERSON] ), платоспроможність якої - «наявність хати та автомобіля» було свідком перевірено через людину з реєстраційної служби, яку називати не забажав. Також факт отримання [PERSON] позики в сумі 45 000 доларів США на купівлю автомобіля Lexus не виглядає для колегії суддів реалістичним, враховуючи наявність у сім`ї [PERSON] і [PERSON] уже ніби існуючого, як стверджує представник [PERSON] , боргу у 20 000 доларів США та відсутності стабільного заробітку у [PERSON] (з показів свідків [PERSON] весь час десь підпрацьовував (таксував, їздив в Польщу, у москву до сина, інше), а [PERSON] працювала медсестрею і також додатково ставила людям за місцем проживання уколи і крапельниці. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а також те, що, не погасивши нібито наявні борги після продажу 26 вересня 2024 року автомобіля Toyota (т.3, а.с.104), [PERSON] 07 листопада 2024 року придбала інший автомобіль Hyundai Elantra за 199 248 грн (т.3, а.с.108), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не мала у своєму розпорядженні законних доходів, які б дозволяли б їй придбати автомобілі «Toyota Camry Hybrid» вартістю 1 598 030 грн та «Lexus NX200» вартістю 1 825 000 грн, а доводи, що вказані автомобілі придбані за спільні заощадження з [PERSON] та кошти, отримані від позик, суд відхиляє як непідтверджені достатньою сукупністю доказів. Щодо набуття активів особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Прокурор у позовній заяві та в судовому засіданні зазначив, що встановлені обставини у своїй сукупності підтверджують набуття активів (автомобілів «Toyota Camry Hybrid» вартістю 1 598 030 грн та «Lexus NX200» вартістю 1 825 000 грн) [PERSON] щодо яких її зять - [PERSON] , міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Представники відповідачів не погоджуються із доводами позивача щодо можливості [PERSON] прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними та вказують на відсутність переконливих аргументів, які б свідчили про існування такої обставини. Представники Мальцева Г.Ю. та Ліляков О.А. у відзиві на позовну заяву звернули увагу на те, що саме [PERSON] 11 жовтня 2022 року в автосалоні у м. Харкові уклала договір купівлі-продажу автомобіля Toyota. При цьому був присутній [PERSON] та [PERSON] , якому вони довіряли як більш досвідченому та який допомагав вносити предоплату за цей автомобіль, а також, враховуючи відсутність у неї та [PERSON] мейлу покупця, [PERSON] вказав свій мейл та телефон. 18 жовтня 2022 року автомобіль Toyota по акту прийому-передачі отримала також саме [PERSON] та з нею був присутній [PERSON] , після чого цим автомобілем користувався [PERSON] . При цьому адвокат підтверджує, що [PERSON] інколи давав машину [PERSON] , наприклад, доручав відігнати машину на технічне обслуговування. Після смерті [PERSON] . [PERSON] для того щоб користуватися автомобілем Toyota проходить навчання та інколи, у разі побутової необхідності, надає цей автомобіль у користування [PERSON] , який на той час уже був одружений з дочкою [PERSON] - [PERSON] . 26 вересня 2024 року [PERSON] продає вказаний автомобіль. Однак, на переконання колегії суддів наведені прокурором доводи та сукупність доказів на їх підтвердження є більш переконливими, ніж представлена адвокатами версія щодо обставин набуття [PERSON] та розпорядження нею і [PERSON] автомобілем Toyota. Так, в ході розгляду справи прокурором було доведено, що відповідно до актів виконаних робіт по вказаному автомобілю, виданих ТОВ «Артсіті» 19 жовтня 2022 року, 02 і 23 березня, 25 липня 2023 року, 04 січня 2024 року, в розділі замовник документу зазначений абонентський номер « [NUMBER] » та вказане ім`я « [PERSON] », вказаний абонентський номер також зазначений в особовій картці Державної міграційної служби на особу [PERSON] . Крім того, у цих актах виконаних робіт в розділі «Замовник» та «підпис замовника» виконано підпис, який схожий на підпис, що належить [PERSON] (схожий підпис виконаний на договорі купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2023 року (т.2, а.с.7-9), підписаний [PERSON] , що в межах змагальності не було спростовано представниками відповідачів, у тому числі шляхом призначення експертизи та/або наданням показань безпосередньо відповідачем). Також, відповідно до відривного талону про проведення передпродажної підготовки від 06 жовтня 2022 року, в розділі «підпис власника» виконано підпис, схожий на підпис, який належить [PERSON] . [PERSON] на момент придбання автомобіля та після набуття його у власність не мала посвідчення водія жодної з категорій, а 09 квітня 2024 року до Єдиного державного реєстру транспортних засобів були внесені відомості щодо належного користувача зазначеним автомобілем та вказано дані [PERSON] . До того ж, у березні 2024 року [PERSON] двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 (Управлінням патрульної поліції в Рівненській області) та ч.4 ст. 122 КУпАП (Управлінням патрульної поліції в Полтавській області) під час керування автомобілем Toyota. Крім того, у дні проходження технічного обслуговування автомобіля ні [PERSON] , ні [PERSON] не були присутніми у місті Харкові, що підтверджується інформацією від операторів телекомунікаційних послуг (т. 2, а.с. 3-4, 30-37, 83, 86-87, 212; т.5 а.с.151-154). Тобто, з наведених вище фактів прокурором, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, враховуючи обрану відповідачами позицією про підтвердження факту отримання позики шляхом надання показань виключно позикодавцем, яка, між іншим, сприймається судом, як одна із можливих в межах змагального процесу, вбачається, що [PERSON] від самого початку і фактично до часу відчуження автомобіля Toyota опікувався його долею, що у поєднанні з іншими встановленими та описаними вище обставинами, зокрема недоведенням фінансової можливості у [PERSON] придбати цей автомобіль, відсутністю ствердних доказів щодо користування ним [PERSON] , подальший продаж автомобіля Toyota [PERSON] - племінниці [PERSON] , дружині [PERSON] , який був керівником [PERSON] (т., 2, а.с.76, т.3, а.с.128), за ціною 100 000 грн, що є неприпустимо низькою з урахуванням його технічного стану, в якому колегія суддів мала можливість пересвідчитися під час перегляду відеозапису обшуку (т.3, а.с.104 - 105), свідчить що саме [PERSON] був фактичним власником цього активу, не зважаючи на оформлення права власності на цей актив за [PERSON] . Представники Мальцева Г.Ю. та Ліляков О.А. у відзиві на позовну заяву звернули увагу на те, що саме [PERSON] 22 березня 2023 року в автосалоні у присутності [PERSON] уклала договір купівлі-продажу автомобіля Lexus, який після народження у сім`ї [PERSON] дочки ( [INFO] ) тимчасово знаходиться у користуванні [PERSON] . Однак, на переконання колегії суддів наведені прокурором доводи та докази на їх підтвердження є більш переконливими, ніж представлена адвокатами версія щодо обставин набуття [PERSON] та розпорядження нею і [PERSON] автомобілем Toyota. Так, в ході розгляду справи прокурором було доведено, що відповідно до актів виконаних робіт по автомобілю марки «Lexus», виданих ТОВ «Артсіті» 26 лютого і 17 квітня 2024 року, в розділі замовник документу зазначений абонентський номер « [NUMBER] » та вказане ім`я « [PERSON] ». Вказаний абонентський номер систематично поповнювався з рахунку [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк». Також вказаний абонентський номер зазначений в особовій картці Державної міграційної служби на особу [PERSON] . Крім цього, у зазначених актах виконаних робіт в розділі «підпис замовника» виконано підпис, який схожий на підпис, що належить [PERSON] (схожий підпис виконаний на договорі купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2023 року, підписаний [PERSON] , що в межах змагальності не було спростовано представниками відповідачів, у тому числі шляхом призначення експертизи та/або наданням показань безпосередньо відповідачем). Відповідно до пояснень [PERSON] , наданих під час проведення обшуку, автомобіль марки «Lexus» перебував у фактичному користуванні його дружини [PERSON] . Крім того, у день придбання цього автомобіля ні [PERSON] , ні [PERSON] не були присутніми у місті Харкові, що підтверджується інформацією від операторів телекомунікаційних послуг (т. 2 а.с. 3-4, 38-39, 212; т. 3 а.с. 88; т.5 а.с.151-154). Тобто, з наведених вище фактів, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, вбачається, що [PERSON] від самого початку опікувався долею автомобіля Lexus, що у поєднанні з іншими встановленими та описаними вище обставинами, зокрема недоведенням фінансової можливості у [PERSON] придбати цей автомобіль, відсутністю ствердних доказів щодо користування ним самою [PERSON] , свідчить що саме [PERSON] був фактичним власником цього активу, не зважаючи на оформлення права власності на цей актив за [PERSON] Термін «за дорученням», використаний у п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, відмінний від визначених цивільним законодавством відносин довірителя і повіреного. Для визнання наявності певної домовленості учасників на здійснення відповідних дій (зокрема, набуття активу за дорученням) може бути достатнім встановлення наміру особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, погодити (скоординувати) поведінку набувача активу для подальшого його набуття у власне користування. За таких обставин вчинення дії «за дорученням» у розумінні п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, які дозволяють дійти висновку, що третя особа діяла в інтересах суб`єкта декларування, а суб`єкт декларування, в свою чергу, отримує вигоду від набутого активу. Наведені вище обставини з досліджених судом матеріалів та наданих учасниками пояснень в їх сукупності (фізична присутність [PERSON] під час придбання активів, зазначення ним в документах своїх особистих контактів) свідчать про те, що [PERSON] набула активи (автомобілі Toyota і Lexus) за дорученням [PERSON] , який міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (обслуговував автомобілі, передав один з них у користування дружині). Твердження позивача про те, що активи були набуті [PERSON] за дорученням також [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді, адже вона лише користувалася автомобілем Lexus, що був переданий їй у таке користування [PERSON] , та не вчиняла стосовно цього активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. При цьому, як було встановлено судом та наведено вище у цьому рішенні, законних доходів (заощаджень), достатніх для придбання автомобілів Toyota і Lexus у [PERSON] не було (немає підстав для висновку про законність джерел коштів, сплачених за ці активи), у зв`язку з чим вказані активи визнаються судом необґрунтованими. У даному випадку позивач просить стягнути в дохід держави солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 825 000 грн, що еквівалентні придбанню автомобіля Lexus, та солідарно з [PERSON] і [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 598 030 грн, що еквівалентні вартості придбанню автомобіля Toyota. Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України активи, визнані судом відповідно до ст. 291 цього кодексу необґрунтованими, стягуються в дохід держави. Тобто, для вирішення питання про стягнення активів в дохід держави достатньо встановити їх необґрунтованість, а спосіб їх стягнення залежить від обставин справи (ч.2,3 ст.290 ЦПК України) та є виключно прерогативою складу суду, який розглядає даний позов, що підтверджується відповідною практикою Верховного суду, відповідно до якої у змагальному процесі на підставі аргументів сторін суд має встановити який саме спосіб захисту буде пропорційним легітимній меті його застосування: стягнення активу чи стягнення його вартості (грошових коштів) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №991/366/22). З огляду на викладене, колегія суддів вважає інші заявлені прокурором вимоги, які були ним змінені та прийняті судом 17 квітня 2025 року (т.5, а.с.56-58), проявом змагальності та його позицією щодо подальшого способу стягнення активів у разі задоволення основної вимоги. Оцінивши встановлені в ході розгляду справи обставини, за відсутності обставин, які передбачені ч.2 ст.290 ЦПК України, не допускаючи погіршення становища осіб, враховуючи висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, викладені у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі №991/2396/22, відповідно до яких законом не встановлено випадків виникнення солідарного зобов`язання для стягнення необґрунтованих активів у дохід держави чи вартості таких активів, колегія суддів приходить до висновку, що пропорційним легітимній меті визнання необґрунтованими активів є наступний спосіб їх стягнення в дохід держави: -грошові кошти у розмірі 1 598 030 грн, що еквівалентні вартості придбанню автомобіля Toyota, з огляду на його відчуження юридичним власником [PERSON] станом на час звернення прокурора в суд з цим позовом (фізично визнаний судом необґрунтованим актив відсутній, що позбавляє можливості стягнення його безпосередньо та обумовлює стягнення витрачених на його придбання грошових коштів на день набуття) підлягають стягненню в рівних частках з його юридичного власника - [PERSON] та фактичного власника - [PERSON] ; -автомобіль Lexus, який визнаний судом необґрунтованим активом та фактично наявний на час прийняття цього рішення. Заходи забезпечення позову Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 30 січня 2025 року (справа № 991/672/25) задоволено частково заяву прокурора про забезпечення позову та накладено арешт на актив, який є предметом спору, а саме: на транспортний засіб марки «Lexus» модель «NX200», 2023 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за мотивованим клопотанням учасника справи. Під час судового розгляду вмотивованих клопотань про скасування заходів забезпечення позову не надходило, також суд не вбачає підстав для скасування забезпечення цього позову. Щодо розподілу судових витрат У цивільній справі судовий збір не справлявся. У відзивах на позовну заяву адвокати Ліляков О.А., який представляє інтереси відповідача [PERSON] , та [PERSON] , яка представляє інтереси відповідачки [PERSON] , зазначили попередній орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які відповідачі очікували понести у зв`язку з розглядом цієї справи. Зокрема, адвокат Ліляков О.А. вказав суму у 50 000 грн, а адвокат Мальцева Г.О. - у 40 000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що під час розгляду справи відповідачі (їх представники) не подали суду опис робіт (наданих послуг, детального опису виконаних доручень клієнта), виконаних адвокатами, та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги, актів прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених клієнтами витрат тощо, суд не вбачає підстав для відшкодування орієнтовно розрахованих сум, можливо понесених учасниками витрат. Щодо розумності строків розгляду справи Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо. Згідно з ч. 2 ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Дотримання Судом процесуального тридцятиденного строку для проведення судового розгляду не виявилося можливим у зв`язку зі складністю справи, обсягом поданих учасниками матеріалів, необхідністю забезпечення реалізації учасниками своїх прав та допитом свідків. Суд, призначаючи дати, час і тривалість судових засідань, враховував можливості (в тому числі технічні) учасників справи. Розумність строків розгляду є оціночною категорією, яка включає врахування критеріїв складності справи, поведінки учасників, важливість предмета спору тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства, в свою чергу, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відтак, незважаючи на вихід суду за межі визначеного законом процесуального строку для розгляду цивільної справи, її розгляд відбувся в розумний строк із забезпеченням прав учасників процесу. На підставі викладеного,

Outcome: partial