Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» (18028, м. Черкаси, пр.-т. Хіміків, 76) звернувся до суду з\~позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП в матеріалах справи відсутній), [PERSON] ( [INFO] , Місце реєстрації: [ADDRESS] , Місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії, рішення Черкаського міськвиконкому № 520 від 24.05.2000 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Вказують, що відповідачі своєчасно та у повному обсязі з жовтня 2018 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води), внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2025 року складає 29803 грн. 88 коп., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 40453005. Наголошують на тому, що інфляційна складова боргу та 3% річних з простроченої суми по о/р [NUMBER] позивачем були здійснені за період до січня 2022 року, включно, тобто, в період до введення воєнного стану в Україні. Просять стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 29803 грн. 88 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 2871 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 1197 грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. 14 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін. 19 вересня 2025 року через канцелярію суду представник позивача за дорученням Давиденко Віктор Юрійович надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що відповідно до копії свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 24.01.2002 року отриманого у відповідь на адвокатський запит квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка № 374650920 від 17.04.2024 [PERSON] на підставі договору дарування отримала у дар 1/2 частину вказаної квартири, а отже, стала одноосібним власником даної квартири. Під час підготовки позовної заяви до суду позивачем помилково не враховано дані обставини і заявлено позовні вимоги за період боргу з 01.10.2018 по 31.03.2024 до обох відповідачів, хоча [PERSON] після 20.08.2022 року вже не був співвласником квартири. Також, повідомляють, що відповідачами у період з червня 2024 року по вересень 2025 року частково погашено заборгованість за період з 01.10.2018 року по 01.04.2024 року, що охоплює період позовних вимог заявлених до відповідачів. Просять стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з 01.10.2018 по 01.09.2022 року у розмірі 23174 грн. 09 коп. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послугу з гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з 01.09.2022 року по 01.04.2024 року у розмірі 2603 грн. 64 коп. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за інфляційну складову боргу у розмірі 2871 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 1197 грн. 30 коп., а всього 4068 грн. 52 коп. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» судовий збір за подання позовної заяви про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3028 грн. 00 коп. 22 вересня 2025 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав клопотання про визнання солідарного позову недопустими, в якому зазначено, що заборгованість за отримані послуги, яка з`явилася внаслідок виникнення форс-мажорних обставин та яку він вже почав зменшувати з липня 2025 року, без будь-яких додаткових нарахувань. Він визнає виключно за собою як одноосібного отримувача послуг-особою/стороною договору та будучи фактичним власником квартир. Представник позивача за дорученням Давиденко Віктор Юрійович в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що ними було запропоновано відповідачу [PERSON] сплатити борг, 50% судового збору та повністю анулювати інфляційні та 3% річних, але він відмовився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що визнає суму основного боргу. Він не погоджується сплачувати 3% річних та інфляційні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи була повідомленою належним чином. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18,20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Як вбачається з Свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 24.01.2002 року, виданого Придніпровським райвиконкомом, квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 374650920 від 17.04.2024, 20.08.2022 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Документи, подані для державної реєстрації: договір дарування частки в праві власності на квартиру Серії та номер [ADDRESS] , виданого 20.08.2022 року посвідченого Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 20.08.2022 року стала одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також, як вбачається з Листа Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 15577/22578-01-10 від 31.07.2025, на запит суду, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 10.11.1993 року до 30.08.2018 року. Таким чином, відповідач [PERSON] в період з 01.10.2018 року по 01.04.2024 року, а відповідач [PERSON] в період з 01.10.2018 по 01.09.2022 року були споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає Черкаська ТЕЦ. Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24 червня 2004 року № 1875-IV, та від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, який був чинним на момент виникнення спірних відносин, відповідними положеннями ЦК України. Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII(тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IVпередбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічна норма закріплена у п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Позивачем до матеріалів справи надано Лист-розрахунок по ОР 10972007 за період з 01.10.2018 по 01.09.2022 року, відповідно до якого заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] складає 23174 грн. 09 коп.; лист-розрахунок по ОР 10972007 за період з 01.09.2022 по 01.04.2024 року, відповідно до якого заборгованість відповідача [PERSON] складає 2603 грн. 64 коп. Вищезазначені розрахунки відповідачами не спростовані. Також, позивачем до матеріалів справи надано Лист-розрахунок по ОР № 10972007 за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2018 року по вересень 2025 року, з якого вбачається, що відповідачами здійснювалось часткове погашення боргу. На думку суду, відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг у квартирі, яка належить (належала) їм на праві власності А тому, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з центрального опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з 01.10.2018 року по 01.09.2022 року у розмірі 23174 грн. 09 коп. та про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з центрального опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з 01.09.2022 року по 01.04.2024 року у розмірі 2603 грн. 64 коп. Відносно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за інфляційну складову боргу у розмірі 2871 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 1197 грн. 30 коп., суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] станом на день звернення позивачем до суду мали заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води). На думку суду, відповідачі мали грошове зобов`язання перед позивачем, яке на даний час виконано. Проте, з огляду на те, що відповідачі станом на день звернення до суду порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. На думку суду, відповідачі були обізнані про грошове зобов`язання перед позивачем. Відповідно до матеріалів справи, інфляційна складова боргу та 3% річних з простроченої суми по о/р [NUMBER] позивачем були здійснені за період до січня 2022 року, включно, тобто, до початку військового стану в Україні. Суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання грошового зобов`язання. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 2871 грн. 22 коп. та 3% річних в сумі 1197 грн. 30 коп., у зв`язку із простроченням оплати комунальних послуг. Своїх заперечень проти розрахунку інфляційних втрат та 3% річних відповідачі суду не подали. А тому, суд приходить до висновку про солідарне стягненя з [PERSON] , [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складова боргу у розмірі 2871 грн. 22 коп., три відсотки річних у розмірі 1197 грн. 30 коп., а всього 4068 грн. 52 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1218 від 29 листопада 2024 року. Відповідно до матеріалів справи, відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи захворювання, а тому, звільнена від сплати судового збору. А тому, до стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved