Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

В липні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи виконавчого комітету Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що з 28 квітня 2017 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року у справі № 161/18921/19. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . 28.02.2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/3731/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. З моменту повномасштабного вторгнення армії рф на територію України в 2022 році [PERSON] разом зі своєю донькою виїхала на постійне місце проживання в Республіку Польща, де дитина пройшла відповідну підготовку для навчання у початковій школі, навчається у першому класі, внесена до реєстру учнів, програмне закінчення навчання у школі у 2031/2032 навчальному році. Беручи до уваги, що батько дитини [PERSON] не проявляє зацікавленості у житті своєї доньки, не бере участі у її вихованні та не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, виникла необхідність звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Полетило П. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи виконавчого комітету Луцької міської ради в судове засідання також не з`явився, надійшли пояснення, в яких третя особа вказує, що оскільки сторони на території Луцької ОТГ не проживають, виконати передбачені ст. 19 Сімейного кодексу України вимоги щодо обстеження умов проживання батьків і дітей, а також провести співбесіду з обома батьками з метою з`ясування усіх обставин справи і надати суду об`єктивний та обґрунтований висновок щодо розв`язання спору немає можливості, також просили справу розглядати без участі представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року у справі № 161/18921/19. Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується запитом на цифрові копії документів від 24.06.2025 з додатку «Дія». 28 лютого 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/3731/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. В 2022 році позивачка [PERSON] разом зі своєю донькою виїхали на постійне місце проживання в Республіку Польща. Нотаріально перекладеною інформацією підтверджується, що [PERSON] виплачувалась допомога на дитину - [PERSON] з 01 липня 2022 року по 31 травня 2023 року у розмірі 500 злотих. Нотаріально перекладеною інформацією підтверджується, що [PERSON] виплачувалась допомога на дитину - [PERSON] з 1 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 500 злотих та з 01 січня 2024 року по 31 травня 2024 року у розмірі 800 злотих. Нотаріально перекладеною інформацією підтверджується, що [PERSON] виплачувалась допомога на дитину - [PERSON] з 01 червня 2024 року по 31 травня 2025 року у розмірі 800 злотих. Нотаріально перекладеною довідкою керівника податкового управління від 19.05.2025 року підтверджується, що [PERSON] в 2022-2023 роках до податкового управління Варшава-Бемово надіслала податковий звіт РІТ-37 та податковий звіт РІТ-37 до цього податкового управління за 2024 рік, які стосуються заявника, вказаного в частині А. Додатково зазначається, що платник податку подав також документ ULG-1, який стосується цього періоду, і не передбачений цією довідкою. Нотаріально перекладеною інформацією школи № 84 ім. Валеріана Лукасіньскєго (м. Варшави) про готовність дитини до навчання у початковій школі підтверджується, що [PERSON] пройшла відповідну підготовку для навчання у початковій школі. Нотаріально перекладеною довідкою початкової школи №84 ім. Валеріана Лукасіньскєго (м. Варшави) від 06 травня 2025 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , у 2024/2025 навчальному році є ученицею 1А класу Початкової школи №84 ім. Валеріана Лукасіньскєго. Зарахована до першого класу у 2024/2025 навчальному році. Внесена до реєстру учнів під номером 8928. Програмне закінчення навчання у школі у 2031/2032 навчальному році. Нотаріально перекладеним договором оренди житла від 01.01.2025 року підтверджується, що між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] строком до 01.01.2026 року. Таким чином, наведені обставини підтверджують, що позивачка [PERSON] разом з донькою [PERSON] на постійній основі проживають за межами України, в Республіці Польща. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. За приписами частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області як органом опіки та піклування були подані письмові пояснення, в яких третя особа вказує, що оскільки сторони на території Луцької ОТГ не проживають, виконати передбачені ст. 19 Сімейного кодексу України вимоги щодо обстеження умов проживання батьків і дітей, а також провести співбесіду з обома батьками з метою з`ясування усіх обставин справи і надати суду об`єктивний та обґрунтований висновок щодо розв`язання спору немає можливості. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19, провадження № 61-12112сво22, обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Тому при вирішенні даного спору суд враховує таку позицію Верховного суду, та вирішує справу за наявними у справі доказами. При вирішенні позовних вимог сторін суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, враховуючи вищевказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд встановив, що мати з дитиною виїхали на постійне проживання в Республіку Польща, позивачка створила всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Таким чином, враховуючи інтереси дитини [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дитини з матір`ю в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується відповідними доказами. Враховуючи вік дитини, прив`язаність до матері, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю відповідає інтересам дитини. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved