Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2013 року визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . При цьому, їм також належить по 1/3 частці вказаної нерухомості. Вказують, що з відповідачем не було досягнуто згоди щодо спільного користування житлом. Запропоновані ними варіанти були відхилені відповідачем. При цьому, він самостійно, з метою чинення їм перешкод щодо вільного користування квартирою, поміняв замки від вхідних дверей і не дав їм ключі. У квартирі з 2013 року без їх згоди, як співвласників, проживають стороні люди. У зв`язку з чим, просять зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні ними права вільного володіння та користування 2/3 частини квартири [ADDRESS] шляхом вселення їх для проживання до квартири, виселення з квартири невідомих осіб та передачі їм ключів від вхідних дверей. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши, що позивачі довгий час не пред`являли інтересу до спірної квартири, а також відмовились отримати ключі від дверей вказаної нерухомості. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-9). Частиною 1 ст.\~356\~ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст.\~358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358\~ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26\~ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи позивачів з приводу того, що відповідач перешкоджає їм у користуванні спільною квартирою. В судовому засіданні позивачами та їх представником не представлено беззаперечних доказів та не довено вчинення відповідачем дій, які б вказували на вчинення перешкод у користуванні належною їм часткою квартири. На неодноразові пропозиції сторони відповідача на отримання ключів та входження до даного житла позивачі не погодились, що свідчить про невизначений намір і спосіб їх участі в користуванні згадуваною нерухомістю. Таким чином, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивачами не представлено доказів неправомірних дій відповідача щодо перешкоджанню доступу до квартири, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю.

Outcome: dismissed