Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

19.06.2024 р. представник заявника адвокат Пахомова Д.М. звернулася до суду з заявою про визнання брата заявника [PERSON] , [INFO] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном [PERSON] , мотивуючи заяву тим, що він внаслідок хронічного психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. 28.06.2024 року ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено справу до судового розгляду, витребувано медичну документацію. 30.07.2024 на виконання ухвали в суд надійшла медична документація. 12.08.2024 в суд надійшло подання виконкому про доцільність визнання недієздатним. Ухвалою суду від 13.09.2024 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровської Філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». 05.05.2025 року з указаної експертної установи до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 131-Ц від 18.04.2025року (а. с.87-91). Ухвалою суду\~від 05.05.2025 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просить суд задовольнити її з підстав наведених у ній. Представник заінтересованої особи також всудовому засіданні підтримали заяву про визнання [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном [PERSON] , враховуючи висновок експерта. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Вивчивши заяву, заслухавши учасників та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. В даному випадку [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи загального захворювання в період проходження військової служби безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 №514242 (а.с.10). Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що заявник є братом [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22.10.1968 року та серія [NUMBER] (а. с. 17). Заінтересованою особою виконавчим комітетом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради надано подання про призначення брата [PERSON] [PERSON] , заявника у справі, його опікуном, у разі визнання останнього недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник працює на ПрАТ "ПІВН.ГЗК", не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, за станом здоров`я може бути опікуном (а.с. 73). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 131-Ц від 18.04.2025 року, [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдна форма, виражений змішаний тип дефекту, тобто за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.88-90). Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним, та встановлення над ним опіки, призначивши опікуном його брата [PERSON] , [INFO] . У відповідності до частини 6 статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. Щодо встановлення над [PERSON] опіки та призначення опікуном [PERSON] , його брата, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Статтею 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Заявник є дієздатним, працевлаштований, має своє житло, за станом здоровя може бути опікуном, що підтверджується висновком про стан здоров`я, довідкою з місця роботи, характеристикою та свідоцтвом про право власності на житло (копії - а.с.11-16). А відтак, заявлені вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved