Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє адвокат Перебийніс С.В. звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з заявою про встановлення факту смерті, у якій просила встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 49 років в м. Москва Російської Федерації. Заява обґрунтована тим, що [INFO] в м. Москва Російської Федерації помер її чоловік [PERSON] . Факт його смерті належним чином зареєстровано на території Російської Федерації, про що видано відповідне свідоцтво про смерть. Заявниця особисто займалася оформленням супровідних документів та організацією перевезення тіла померлого до України. Поховання [PERSON] відбулося на кладовищі в місті Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується фотографіями з кладовища. Після смерті чоловіка заявниця звернулася до Корсунь-Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС), де у неї було вилучено паспорт померлого чоловіка. На її звернення з приводу можливості отримання українського свідоцтва про смерть було повідомлено, що чинним законодавством така можливість не передбачена, а свідоцтво про смерть, видане компетентним органом Російської Федерації, є дійсним на території України. На підставі вказаного документа заявницею було здійснено зняття з реєстрації місця проживання померлого. З часу смерті [PERSON] минуло понад 13 років. На теперішній час заявниця має намір укласти новий шлюб. Однак під час подачі документів до органу ДРАЦС з`ясувалося, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній запис про смерть [PERSON] . Окрім цього, заявниця загубила оригінал свідоцтва про смерть, виданого в м. Москва, а також документи, що підтверджували перевезення тіла померлого на територію України. У зв`язку з втратою зазначених документів заявниця позбавлена можливості повторного отримання свідоцтва про смерть в компетентних органах України. Єдиним правовим механізмом для врегулювання ситуації є звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту смерті особи. Встановлення судом факту смерті [PERSON] необхідне заявниці для здійснення державної реєстрації цього факту в Україні та реалізації її права на повторне укладення шлюбу відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання з`явилась адвокат Перебийніс С.В. (представник заявниці) заявлені вимоги підтримала повністю. Також, в матеріалах справи міститься заява заінтересованої особи Городищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області, в якій останній просив про розгляд заяви без їх участі та не заперечує проти розгляду заяви [PERSON] про встановлення факту смерті. Розглядаючи заявлені вимоги, суд виходить із наступного. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 22 серпня 2007 року. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч.4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця на підтвердження смерті [PERSON] , надала копію свідоцтва про шлюб від 02.07.2004 актовий запис № 32 (а.с. 16), фототаблицю з місця поховання (а.с.17) та будинкову книгу м. Корсунь-Шевченківський (а.с 21). Свідоцтво про смерть [PERSON] видано в Російській Федерації в 2012 році, однак, заявниця позбавлена можливості отримання підтвердження видачі їй свідоцтва про смерть її чоловіка [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт його смерті відбувся на території Російської Федерації. Під час судового засідання адвокат Перебийніс С.В. заявила клопотання про допит свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] підтвердила, що давно знає подружжя [PERSON] є їхньою сусідкою, допомагала з організацією похорону [PERSON] та була присутня під час поховань. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ«Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з Російською Федерацією та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. За таких обставин, заявниця не може отримати належні документи, які підтверджують смерть громадянина України [PERSON] . Заявниця позбавлена можливості в інший, позасудовий порядок, вирішити питання щодо реєстрації компетентним органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті її чоловіка. Смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Встановлення факту смерті чоловіка має для заявниці юридичне значення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведених норм права, наданих суду документів та показів свідка, а також, враховуючи, що встановлення факту смерті, необхідно заявниці для проведення державної реєстрації факту смерті чоловіка, суд доходить висновку про підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 49 років в м. Москва Російської Федерації. На підставі викладеного,

Outcome: approved