Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] , в травні 2025 року звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з даним позовом, посилаючись на те, що вона 27.08.1996 року купила у [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , право власності на даний будинок було зареєстровано у відповідності з чинним на той час законодавством станом 18.11.1996\~року. [PERSON] зазначає, що вирішила подарувати вказаний будинок своєму чоловіку, однак випадково дізналася, що на її будинок накладений арешт згідно листа прокуратури Ленінського району м.\~Севастополя від 05.01.1997 року на ім`я [PERSON] . Вказує, що арешт накладений помилково, оскільки арешт був накладений на майно [PERSON] , а будинок на момент накладення арешту належав позивачу на праві приватної власності, а тому порушене її право розпоряджатися її власністю. За таких обставин [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном і зняти арешт з належного їй жилого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.05.2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. 03.06.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву, мотивуючи тим, що встановити обставини накладення прокуратурою Ленінського району м.\~Севастополя у 1996 році арешту на житловий будинок позивача не виявляється можливим. Крім того, зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом до неналежного відповідача, не наведено жодних аргументів та мотивів вчинення зазначених дій відноситься до компетенції прокуратури автономії. 13.06.2025 року позивачем надіслані до суду письмові пояснення на відзив на позовну заяву, в яких вона зазначила, що відповідач є не тільки прокуратурою автономії в цілому, а й прокуратурою м.\~Севастополя, а тому є належним відповідачем в даній справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.07.2025 року витребувано з Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» завірену копію листа прокуратури Ленінського району м.Севастополя від 05.01.1997 року №\~15, на підставі якого було накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Протокольною ухвалою суду від 01.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про слухання справи без її участі. Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав наданих у відзиві на позовну заяву, та долучених до справи доказів, просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Левчук\~О.Б. від 27.08.1996 року №\~4470 (а.с.\~5). Даний договір зареєстровано у КП «Вишгородськое бюро технічної інвентаризації», записано в реєстрову книгу за №\~458, інвентаризаційна справа №\~635 18.11.1996 року. Також, зареєстровано 09.01.1997\~року, в погосподарській книзі Старопетрівської сільської ради за №\~110, що підтверджується відповідними відмітками на договорі купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на житловий будинок за адресою: по [ADDRESS] накладено арешт на підставі повідомлення, 05.01.1997 року прокуратура Ленінського району м.\~Севастополя, реєстраційний номер обтяження 2807359, зареєстровано: 23.01.2006 10:05:08 за №\~2807359 реєстратором: Вишгородська районна державна нотаріальна контора, власник [PERSON] . Листом Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 22.04.2025\~року №\~27-788 вих-25 повідомлено, що у прокуратурі Автономної Республіки Крим та міста Севастополя відсутня інформація щодо наявності кримінальних справ відносно [PERSON] , в тому числі щодо накладення арешту на вказане домоволодіння (а.с.\~11). З листа КП «Вишгородське БТІ» №\~58 від 16.01.2025 року вбачається, що згідно з даними реєстрової книги №\~47 під №\~458 житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Левчук\~О.Б. від 27.08.1996 року №\~4470 (а.с.\~6). Також, в зазначеній довідці є примітка: на домоволодіння за вищевказаною адресою на ім`я [PERSON] було накладено арешт згідно листа прокуратури Ленінського району м.\~Севастополя від 05.01.1997\~року №\~15. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391\~цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження, як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Арешт, який просить скасувати позивач, було накладено Прокуратурою Ленінського району м.\~Севастополя у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214\~КПК України\~1960\~року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно позивача було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI\~«Перехідні положення»\~КПК України\~2012\~року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі. Отже, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , арешт на вказаний будинок накладено, на підставі листа прокуратури від 05.01.1997 року Прокурора на ім`я [PERSON] , який не є власником вказаного будинку. Встановлено, що арешт накладено на майно особи, яка не була обвинуваченою, підозрюваною або особою, яка несе за законом матеріальну відповідальність в жодному кримінальному провадженні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись належним їм майном, у зв`язку із його обтяженням, що порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами її право приватної власності, а тому оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved