Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

В квітні 2025 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок, та земельну ділянку, площею 0,25 га, призначену для його будівництва та обслуговування, розташовані в [ADDRESS] , а також право власності на земельну ділянку, площею 0,0640 га, за цією ж адресою, виділену для ведення особистого селянського господарства. На обґрунтування вимог вказувала, що прийняла спадщину на вказане майно за законом і отримала свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, вважаючи себе єдиною спадкоємицею за законом, оскільки її сестра [PERSON] померла [INFO] , проте вподальшому був отриманий лист Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про те, що за свого життя [PERSON] склав заповіт, яким розпорядився на випадок своєї смерті відносно належної йому земельної ділянки, площею 10,0 га, на користь своєї онуки [PERSON] , яка є спадкоємицею після смерті своєї матері [PERSON] за правом представлення. За ст. 1268 ЦК України малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину і тому вона на час смерті [PERSON] мала право на спадщину і за законом, і за правом представлення на нерухоме майно, відносно якого позивачка отримала свідоцтва про право власності. Проте вона, отримавши в спадщину земельну ділянку за заповітом на інше спадкове майно не претендує, про що надала заяву нотаріусу. В той же час, позивачка, вважаючи, що в судовому порядку необхідно підтвердити видані їй свідоцтва про право на спадщину, так як відповідачка не претендує на це майно, тому звернулася за цим до суду і просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Відповідачка подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, і в заяві також вказала, що визнає позов і всі обставини, викладені в позовній заяві, і не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні згідно положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно за цією ж адресою, а саме: житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, та земельних ділянок, площею 0,25 га, та 0,0640 га. Норми ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Оскільки позивачка вчасно не вчинила дій по прийняттю спадщини, то за її позовом рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 липня 2024 року (з 28 квітня 2025 року суд має назву Вітовський районний суд Миколаївської області) їй було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] 25 жовтня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапеги О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і за її заявою було заведено спадкову справу № 159/2024. Відповідно довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 18 жовтня 2024 року на час смерті [PERSON] з ним ніхто не був зареєстрований та не проживав. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповітом спадкодавець може охопити все своє майно чи майнові права або ж визначити конкретне майно (майнові права), які підлягають спадкуванню спадкоємцем, визначені заповітом (ст. 1236 ЦК України). За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19 лютого 2013 року нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, яким заповів на випадок свої смерті належну йому земельну ділянку, площею, 10,38 га, розташовану в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в рівних частках [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тому інше майно має спадкуватися за законом. Так, за заявою позивачки вона отримала оформлені приватним нотаріусом Сапегою О.П. свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2025 року після смерті [PERSON] на наступне нерухоме майно: ?житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] ; ?земельну ділянку, площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4823384202:09:001:0003 за цією ж адресою; ? земельну ділянку, площею 0,0640 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за тією ж адресою, кадастровий номер 4823384202:09:001:0004. Крім того, приватним нотаріусом Сапегою О.П., в зв`язку з тим, що [PERSON] , зазначений у заповіті не прийняв спадщину, було оформлено та видано відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 10,38 га, кадастровий номер 4823384200:10:000:0158, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В той же час, як вбачається з матеріалів справі відповідачка [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , а її матір`ю була [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки [PERSON] народилася [INFO] , то на час відкриття спадщини (час смерті спадкодавця) вона була неповнолітня і за положеннями ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, а згідно зі ст. 1266 ЦК України вона, як онука спадкодавця, має спадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері [PERSON] . В той же час, відповідачка [PERSON] не бажає оформлювати спадщину на майно, на яке претендує позивачка в порядку спадкування за законом. Так, вона та позивачка подали нотаріусу Сапезі О.П. спільну заяву від 24 березня 2025 року, відповідно до якої просили оформити укладений між ними договір про розподіл спадщини, згідно з умовами якого житловий будинок та ділянки в селищі Степова Долина та недоотримана пенсія мають відійти позивачці, а земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,38 га відповідачці. Проте приватний нотаріус Сапега О.П. письмово роз`яснила їм листом від 31 березня 2025 року, що відповідно до п. 4.10 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України договір про поділ спадщини укладається спадкоємцями в межах спадкової справи після закінчення строку для прийняття спадщини, але до видачі свідоцтва про право на спадщину, а в зв`язку з цим укласти договір неможливо, і тому, у разі помилки нотаріуса при вчиненні нотаріальної дії або ж вчинення нотаріальної дії, яка не відповідає вимогам законодавству, нотаріус зобов`язаний про це повідомити сторони для вжиття заходів по скасуванню нотаріальної дії (дій) або ж внесення змін до вказаних вище свідоцтв про право на спадщину. Нотаріус виконали вимоги законодавства і повідомила спадкоємця [PERSON] про це листом 24 лютого 2025 року. Таким чином, враховуючи, що відповідачка, яка на тепер є повнолітньою, хоча й подала заяву суду про визнання позову, підтвердивши, що не претендує на спадкування за законом, проте в нотаріальному порядку це вирішено не було, що порушує права позивачки і не дає їй можливість володіти та розпоряджатися спадщиною, тому згідно з положеннями ст. 392 ЦК України суд вважає можливим захистити її права шляхом підтвердження та визнання права власності на будинок та ділянки в селищі Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved