Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

24.06.2025 року на розгляд Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій позивач [PERSON] після уточнення позовних вимог просить стягнути з АТ «Дніпроазот» на користь позивача заборгованість з оплати праці у сумі 15000 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] 06.05.2025 року звільнена з підприємства відповідача АТ «Дніпроазот», де працювала на посаді начальника зміни енергетичного управління на підставі заяви від 22.04.2025 року, за власним бажанням. З часу припинення трудових відносин всупереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми заробітку, згідно табуляграми за травень 2025 року нараховано загальний борг в сумі 51119,52 гривень. В ході розгляду справи, позивачем були уточнені позовні вимоги в зв`язку з погашенням суми заборгованості відповідачем. Просила стягнути з відповідача 15000 гривень заборгованості по заробітній платі за період з 06.05.2025 року, з моменту звільнення та до 16.06.2025 року, до постановки на облік центру зайнятості, та 12000 гривень витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу (а. с. 1-9, 120). Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 30.06.2025 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а. с. 21). Представник відповідача АТ «Дніпроазот» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив згідно якого відповідач не визнав позовні вимоги позивача [PERSON] з огляду на наступне. Черговим Указом Президента України від 15.04.2025 року № 235/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 години 09.05.2025 року строком на 90 діб. Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Внаслідок військової агресії рф проти України АТ «ДНІПРОАЗОТ» позбулося можливості безпечно та належним чином забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність необхідними ресурсами і матеріалами та перспектива відновлення такого забезпечення найближчим часом не вбачається. Враховуючи виниклі негативні, форс-мажорні обставини, наявність цілозмінних простоїв у структурних підрозділах, беручи до уваги наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, суттєвий ризик та небезпека заподіяння при продовженні виробничих процесів в умовах військових дій непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства, населенню міста та області, а також з метою недопущення аварійних ситуацій, які можуть призвести до техногенної катастрофи, АТ «ДНІПРОАЗОТ» видано наказ від 25.02.2022 року № 198 «Про простій в АТ «ДНІПРОАЗОТ», яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах АТ «ДНІПРОАЗОТ» від 25.02.2022 року (Додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 год. 25.02.2022 року (копія додається). Простій у підприємстві, запроваджений з 25.02.2022 року, досі не скасований, відновлення виробничо-господарської діяльності не відбувалося, у зв`язку з чим відповідач позбавлений більше 3 років можливості отримувати належні доходи, у тому числі і на даний час для забезпечення своєчасності виплати заробітної плати, та несе колосальні збитки. Незважаючи на вкрай складні фінансово-економічні і об`єктивні обставини, відповідач намагається у повному обсязі виконувати свої зобов`язання перед існуючими та звільненими працівниками, виплачуючи заробітну плату протягом всього періоду простою на підприємстві. Так, отримавши незначні доходи від невиробничої діяльності, 25.06.2025 року відповідач повністю розрахувався з позивачем, виплативши всі кошти, які заборгувало перед останньою станом на дату звільнення, про що свідчать Платіжні інструкції №№ 3187, 3190, 3194 від 25.06.2025 року та відомості зарахувань на карткові рахунки працівників, зокрема на картковий рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за лютий, березень та квітень 2025 (копії додаються). Просив відмовити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в задоволенні позову у повному обсязі. 01.09.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з повним погашенням заборгованості відповідачу (а.с. 22-26, 109-110). Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивачем [PERSON] суду адресовано заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Представник відповідач АТ «Дніпроазот» в судове засідання не з`явився. Судом вжито\~максимальні заходи\~для його\~повідомлення про\~розгляд справи\~з дотриманням\~ст.\~ст.\~128,\~130\~ЦПК України,\~що є\~належним повідомленням\~про розгляд\~справи. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, але без їх участі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно наказу №295 від 06.05.2025 року АТ «Дніпроазот» [PERSON] звільнена за власним бажанням з посади начальника зміни енергетичного управління, на підставі заяви від 22.04.2025 року (а.с. 16). Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з нею своєчасно не проведено. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на позов долучено платіжні інструкції №№ 3187, 3190, 3194 від 25.06.2025 року та відомості зарахувань на карткові рахунки працівників, зокрема на картковий рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за лютий, березень та квітень 2025 на загальну суму 42\~242,95 гривень після обов`язкових утримань податків та зборів (а.с. 31-36). Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 25.06.2025 року виплачена в повному обсязі, що і не оспорюється позивачем. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, а також ту обставину, що відповідач до розгляду справи по суті сплатив заборгованість позивачу по заробітній платі в повному обсязі і ця обставина визнана позивачем, тому в цій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми 15000 гривень, що за період з 06.05.2025 року, з моменту звільнення та до 16.06.2025 року, до постановки на облік центру зайнятості, та 12000 гривень витрат, понесених нею на правову допомогу. На вказану позовну вимогу суд реагує наступним. На час воєнного стану посилені гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.\~ Законом України від 21 квітня 2022 року № 2220-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану»\~врегульовано питання щодо призначення і виплати допомоги по безробіттю в умовах воєнного стану. Статус безробітного надається особі з першого дня реєстрації у центрі зайнятості за її особистою заявою. Облік осіб, які шукають роботу, провадяться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання та перебування особи. Відповідно до пункту 33\~Розділу VIII\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~під час дії воєнного стану допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного. \~ \~ \~ \~Заробітна плата за період між звільненням та постановкою на облік у центрі зайнятості працівником\~не виплачується\~ цей період є часом, коли людина перебуває у статусі безробітного та може претендувати на допомогу по безробіттю, якщо відповідає певним умовам. Виплати допомоги по безробіттю, зазвичай, починаються після реєстрації в центрі зайнятості та набуття статусу безробітного.\~ З моменту звільнення, трудові відносини припиняються, і працівник втрачає право на отримання заробітної плати. Після реєстрації в центрі зайнятості, залежно від причини звільнення, працівник можете претендувати на допомогу по безробіттю, яку починають виплачувати з першого дня після набуття статусу безробітного.\~ Таким чином, підстави для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми 15000 гривень відсутні. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Стосовно заявленої вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу суд дійшов наступного висновку про часткове задоволення цієї вимоги. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу, сума яких складає 12000 гривень. На обґрунтування заявленої вимоги до матеріалів позовної заяви долучено: -копію договору про надання правової допомоги №05062504 від 05 червня 2025 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги юрист онлайн" згідно якого вартість послуг «за проект позовної заяви до суду з подачею» складає 12000 гривень (а.с. 124); -Акт приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №05062504 від 05.06.2025 року (а.с. 125); -витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 127-128); -квитанція про сплату [PERSON] «Центру правової допомоги юрист онлайн» оплату за юридичні послуги від [PERSON] за договором №05062504 в сумі 12000 гривень (а.с. 126). Суд, надаючи оцінку вказаним доказам, зазначає наступне. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у справі окремо не подано, але позов відповідачем не визнаний в повному обсязі. Враховуючи, що справа в силу ч. 3 ст.211 ЦПК України розглядається за відсутності сторін, також складність справи та об`єм проведених робіт по складанню та подачею позовної заяви на переконання суду, співмірним розміром витрат на професійну правову допомогу, що підлягає присудженню до стягнення на користь позивача, є сума 3000 гривень і такий розмір буде відповідати принципу співмірності виконаній роботі адвоката з позиції об`ємності та часу, об`єктивно потрібного для надання позивачеві послуг юридичної допомоги. Судові витрати, безпосередньо пов`язані з правничою допомогою\~адвоката, підлягають віднесенню на рахунок відповідача, що узгоджується зі ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так,\~ [PERSON] звільнена від сплати\~судового збору\~за позовну\~вимогу про\~стягнення заробітної\~плати відповідно\~до п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір».\~Згідно ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України\~якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення звільнено\~від сплати\~судових витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~витрати на\~користь осіб,\~які їх\~понесли.\~Позовні [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, фактично визнані відповідачем, заборгованість сплачена до розгляду справи по суті, а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави до державного бюджету дорівнює 50 відсотків судового збору, що підлягає стягненню в цьому спорі, з урахування коефіціенту 0,8% (подано через систему Електронний суд), що складає 484,48 гривень. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116 КЗпП України,

Outcome: partial