Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 07 травня 1998 року він уклав шлюб з відповідачкою, спільне життя з якою не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від спільного проживання у шлюбі у сторін народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають тривалий час окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивача та відповідачки. Ухвалою суду Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11.08.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, та судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду представником позивача адвокатом Рішко С.І. подана заява, в якій просить проводити судовий розгляд за відсутністю позивача та його представника. Позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у позові підставами. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, шляхом направлення на її адресу судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, SMS-повідомленням та публікацією оголошення на вебсайті суду на порталі «Судова влада». Заяв чи клопотань з доказами на підтвердження поважності причин неявки, а також відзиву на позов чи жодних заперечень суду відповідач не подав. Відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності та взаємозв`язку, суд уважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Суд встановив, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 07 травня 1998 року був зареєстрований Лозянською сільською Радою Міжгірського району Закарпатської області, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 4 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.05.1998, оригінал якого міститься в матеріалах справи. З свідоцтва вбачається, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружин « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають четверо дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені з причини розбіжності характерів та поглядів на життя, через відсутність взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду. Згідно ст.111 СК України суд вживає заходи до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З установлених обставин справи суд не вбачає за можливе вжити заходи для примирення сторін. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Суд уважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Підстав для збереження шлюбу судом не встановлено. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу може мати ознаки примушення його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, беручи до уваги відсутність відзиву (заперечень проти позову) відповідачки [PERSON] , суд висновує, що шлюб між сторонами не може бути збережений. Суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved