Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Максимчук С.П. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про виділення частки із спільної часткової власності в натурі. Позов мотивованийтим, щона підставі Договору купівлі-продажу від 12.07.2001 року № 1127, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., а також реєстраційного посвідчення КП «Київське міське БТІ» від 17.07.2001р. він є власником 15/100 частин від нежитлових приміщень, загальною площею 809,1 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, частка приміщень, що належить [PERSON] (Приміщення №3, в Літ «А») складається з групи нежитлових приміщень першого поверху загальною площею - 118,7 кв.м, а саме: приміщення 1 пл. - 17,0 кв.м, приміщення №2 пл. -3,3 кв.м, приміщення №4 пл. -14,3 кв.м, приміщення №5 пл. -24,2 кв.м, приміщення №6 пл. -17,5 кв.м, приміщення №7 пл. -15,7 кв.м, приміщення №8 пл. -12,5 кв.м, приміщення №9 пл. 11,4 кв.м. Співвласником іншого нежитлового приміщення за цією ж адресою є відповідач[PERSON] , який має у власності 3/100 розміру частки, а саме: нежиле приміщення №24 площею 21,6 - кв.м., що складає 3/100 частки від нежилих приміщень площею 809,10 кв.м., які належать Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2002 за № 2010, зареєстрованого в КП КМР « КМ БТІ» 24.04.2003 за реєстровим № 2890-П. Нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ), а саме: приміщення 1 пл. - 17,0 кв.м, приміщення №2 пл. -3,3 кв.м, приміщення №3 пл. -2,8 кв.м, приміщення №4 пл. -14,3 кв.м, приміщення №5 пл. -24,2 кв.м, приміщення №6 пл. -17,5 кв.м, приміщення №7 пл. -15,7 кв.м, приміщення №8 пл. -12,5 кв.м, приміщення №9 пл. 11,4 кв.м, які він хоче виділити в натурі, існують окремо від інших приміщень, що належать співвласникові (відповідачеві). Представник позивача вважає, що висновок щодо технічної можливості виділення об`єкта нерухомого майна можливий без проведення будівельно-технічної експертизи, оскільки групанежитлових приміщень є самостійним об`єктом нерухомого майна та ізольовані від приміщень співвласників. Досягти домовленості із відповідачем щодо укладання нотаріально посвідченого договору про виділ в натурі групи приміщень не вдалося, що є перешкодою для позивача реалізації його права власності за власним розсудом. Представник позивача просить виділити йому в натурі 15/100 частин зі спільноїчасткової власності від нежилих приміщень, загальною площею 809,1 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , як окрему одиницю та здійснити подальшу державну реєстрацію у відповідній реєстраційній службі (Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3049605.5044579.20230904.33.1158.34), що складається з групи нежитлових приміщень № 3 в літ. «А» загальною площею - 118,7 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] ): приміщення 1 пл. - 17,0 кв.м, приміщення №2 пл. -3,3 кв.м, приміщення №3 пл. -2,8 кв.м, приміщення №4 пл. -14,3 кв.м, приміщення №5 пл. -24,2 кв.м, приміщення №6 пл. -17,5 кв.м, приміщення №7 пл. -15,7 кв.м, приміщення №8 пл. -12,5 кв.м, приміщення №9 пл. 11,4 кв.м; припинити його право спільної часткової власності на майно та покласти судові витрати на [PERSON] . Провадження в справі відкрито 13.06.205, відповідно до положень ст. ст. 274, 276, 277 ЦПК України вирішено питання про її розгляд в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Максимчук С.П. подав суду заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://sh.ki.court.gov.ua. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Правом на подачу відзиву не скористався. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником нежитлових приміщень загальною площею 118,70 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР « КМ БТІ» НЖ-2024 №359 від 15.05.2024р. Згідно з довідки нежитлові приміщення 118,70 кв.м, що складає 15/100 частки від нежитлових приміщень площею 809,10 кв.м зареєстровані за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 12.07.2001р. за № 1127, зареєстрованого в КП КМР « КМ БТІ» 17.07.2001р. за реєстровим № 2890-П; реєстраційним посвідченням КП «Київське міське БТІ» від 17.07.2001р. Так, [PERSON] є власником 15/100 частин від нежитлових приміщень, загальною площею 809,1 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; договором купівлі-продажу від 12.07.2001 року № 1127, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., згідно з яким [PERSON] придбав у ТОВ «виробничо-комерційна фірма «ЕСКО»,15/100 (п`ятнадцять сотих) частин від нежилих приміщень загальною площею 809,10 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] , які складаються з нежилих приміщень першого поверху загальною площею - 118, 7 кв.м., а саме: приміщення №3: приміщення 1 пл. - 17,0 кв.м, приміщення 2 пл. -3,3 кв.м, приміщення 3 пл. -2,8 кв.м, приміщення 4 пл. -14,3 кв.м, приміщення 5 пл. -24,2 кв.м, приміщення 6 пл. -17,5 кв.м, приміщення 7 пл. -15,7 кв.м, приміщення 8 пл. -12,5 кв.м, приміщення 9 пл. 11,4 кв.м. Водночас окрім позивача, співвласником нерухомого майна нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] ), Є [PERSON] , що також підтверджується інформаційною довідкою КП КМР « КМ БТІ» НЖ-2024 №359 від 15.05.2024р., згідно з якою за [PERSON] на праві власності зареєстроване нежиле приміщення №24 площею 21,6 - кв.м., що складає 3/100 частки від нежилих приміщень площею 809,10 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2002 за № 2010, зареєстрованого в КП КМР « КМ БТІ» 24.04.2003 за реєстровим № 2890-П. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, виданого 21.02.2025р. сертифікованим інженером [PERSON] (Серія і номер кваліфікаційного сертифіката АЕ№007113), за технічними показниками частка 15/100 від нежилих приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS] ), які належать на праві власності [PERSON] може бути виділена в натурі як новоутворений об`єкт нерухомого майна, що складається з групи нежитлових приміщень №3 в літ. «А» загальною площею 116,0 кв.м., [ADDRESS] , Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3049605.5044579.20230904.33.1158.34: приміщення 1 пл. - 17,0 кв.м, приміщення №2 пл. -3,3 кв.м, приміщення №4 пл. -14,3 кв.м, приміщення №5 пл. -24,2 кв.м, приміщення №6 пл. -17,5 кв.м, приміщення №7 пл. -15,7 кв.м, приміщення №8 пл. -12,5 кв.м, приміщення №9 пл. 11,4 кв.м. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України (ч.1, ч. 2) визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Системний аналіз правових норм статей 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що визначальним для виділу частки нежитлових приміщень у натурі, які перебувають у спільній частковій власності є розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки, коли кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом з дотриманням при цьому чинних будівельних норм, та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Заявляючи вимоги про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю [PERSON] надав суду докази, які підтверджують, що такий виділ можливий з технічної точки зору. При цьому суд зазначає, що в цьому випадку таке виділення частки в окрему інвентарну одиницю не суперечитиме закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб. Отже, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивач та його представник, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, а також достатність доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на [PERSON] .

Outcome: approved