Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У квітні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернулися [PERSON] (далі також позивач-1), [PERSON] (далі також позивач-2) до [PERSON] (далі також відповідач-1), [PERSON] (далі також відповідач-2) про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №\~22583 від 05.03.1998, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на Одеській товарній біржі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що визнання дійсним означеного договору купівлі-продажу їм необхідне для оформлення спадщини. Місцезнаходження відповідачів наразі невідоме. Інші учасники справи відповідачі та Одеська товарна біржа відзив та відповідно пояснення у справі до суду не направили. Заяви та клопотання учасників справи У судовому засіданні, 19.06.2025, представником позивача заявлено клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору Одеську товарну біржу. Ухвалою суду від 19.06.2025 вказане клопотання задоволено. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 28.05.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 19.06.2025, 15.07.2025, 10.09.2025. Ухвалою суду від 10.09.2025 підготовче судове засідання закрито. Справу призначено до судового розгляду на 30.09.2025. У судовому засіданні, 30.09.2025, представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи, належним чином\~повідомлені, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~620 від 29.03.1985. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2024, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~4152 від 22.05.2024. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2015, виданого Управлінням муніципалітету Датча (Турецька Республіка), зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Після одруження подружжю визначено прізвища « [PERSON] / [PERSON] ». Згідно з листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варави К.В. №\~29/01-16 від 18.03.2025, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №\~19/2024. Єдиним спадкоємцем за законом І черги, який прийняв спадщину, є його дружина [PERSON] [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася. Частину спадкового нерухомого майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , становить квартира за адресою: [ADDRESS] . Право власності спадкодавця на означену квартиру підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №\~22538 від 05.03.1998, укладеного та зареєстрованого на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №\~22538 від 05.03.1998, відповідно до якого [PERSON] , діючи від себе та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] (продавець) відчужила, а [PERSON] , [PERSON] , діючи від себе та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] (покупці) придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Указаний договір зареєстрований в реєстровій книзі Одеського МБТІ 09.03.1998 за №\~270. Мотиви прийнятого рішення Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу укладення договорів щодо нерухомого майна на біржах регулюються законодавством, чинним на час укладення таких договорів, а визнання права власності в порядку спадкування законодавством на час такого успадкування, зокрема положеннями Закону України «Про товарну біржу», ЦК УРСР 1963 року, ЦК України 2003 року. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.\~45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №\~15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Так, відповідно до ст.\~47, 48 Основного Закону України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Положення цих статей Конституції України кореспондуються з положеннями ст.\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1959 року, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.\~1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.\~2). 1. Щодо права успадкування. Згідно з нормами книги шостої «Спадкове право» ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.\~1217 ЦК України). Судом установлено, що спадкодавець не складав заповіту. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.\~1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.\~1,\~2 ст.\~1220 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.\~1,\~2 ст.\~1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.\~1261 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.\~1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.\~1,\~3 ст.\~1268 ЦК України). Під час судового розгляду встановлено, що наразі єдиним спадкоємцем за законом І черги, який прийняв спадщину, є дружина спадкодавця [PERSON] . Відтак, у позивача виникло право на спадкове майно. 2. Щодо визнання договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі дійним. Відповідно до ч.\~3 ст.\~5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, надаючи оцінку факту укладення договору купівлі-продажу на товарній біржі в 1998 році, суд застосовує законодавство, чинне на час його укладення. Згідно з приписами ч.\~2,\~4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.\~1 ст.\~128 ЦК УРСР). За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК УРСР). Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах (ч.\~1 ст. 153 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин (ст.\~227 ЦК УРСР). З аналізу доказів, наявних у матеріалах справи, у поєднанні із означеними нормами права, випливає, що правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на відповідність, зокрема, вимогам щодо його дійсності, форми, встановленої законом тощо. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення. В ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися за нормами ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду. При цьому норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час дії ЦК УРСР 1963 року. На рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила щодо пріоритетності його норм над нормами інших законів. У ч.\~2 ст.\~15 Закону України «Про товарну біржу» міститься спеціальна норма щодо положень ст.\~47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже ці статті внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а ч.\~2 ст.\~15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (ч.\~2 ст.\~15 Закону) має перевагу над загальними (ст.\~47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (ч.\~2 ст.\~15 Закону) має перевагу над загальними (ст. 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Відтак, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Водночас, відповідно до ст.\~47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.\~2 ст.\~48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як установлено під час судового розгляду, після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна №\~22538 від 05.03.1998 на Одеській товарній біржі, попередні власники звільнили продану квартиру та передали її [PERSON] та [PERSON] . У подальшому останні разом з донькою [PERSON] продовжили тривалий час відкрито володіли та користувалися означеною квартирою. При цьому попередні власники усунулися від подальшого нотаріального посвідчення вказаного договору в силу чинності приписів ч.\~2 ст.\~15 Закону України «Про товарну біржу». Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №\~336/6023/20 (постанова від 25.03.2024). Відтак, у суду є достатні докази та нормативно-правове обґрунтування для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №\~22538 від 05.03.1998 вчиненого на Одеській товарній біржі дійсним. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.\~82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши доводи позивачів та надані докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт укладення договору купівлі-продажу №\~22538 від 05.03.1998 в порядку норм законодавства, чинних на час його укладення. З урахуванням викладеного суд уважає, що визнання договору купівлі-продажу вчиненого на товарній біржі дійсним у цій справі буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних\~прав позивачів. Іншого перед судом не доведено. Судові витрати Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved