Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

26.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 07.08.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00212.005566215, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 44815,00 грн. для власних потреб, а позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 36 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 21,99% річних. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати та не в повному обсязі або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. За вказаним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги до боржника [PERSON] за договором № Z06.00212.005566215 від 07.08.2019. Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача за вказаним договором складає: 43758,28 грн. - заборгованість за основним боргом, 29501,90 грн. - заборгованість за відсотками, 37653,84 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами, а всього 110914,02 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати. 15.07.2025 представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач позов визнає частково в сумі 73260,18 грн., з яких: 43758,28 грн. - заборгованість за основним боргом, 29501,90 грн. - заборгованість за відсотками. Вважає неправомірними вимоги про стягнення нарахованих і несплачених комісій, плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Сторони в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, представник відповідача просила при ухваленні рішення взяти до уваги відзив на позов. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2019 АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту та страхування № Z06.00212.005566215, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 44815 грн., а позичальник отримує його на наступних умовах: процентна ставка змінювана і становить 21,99 % річних, строк кредиту 36 місяців, дата повернення кредиту 07.08.2022. Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1, як «Інші послуги банку», що є невід`ємною частиною договору. На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» надало [PERSON] кредит в сумі 44815 грн. Вказане підтверджується копією договору кредиту та страхування № Z06.00212.005566215 від 07.08.2019, копією додатку № 1 до вказаного договору, копіями ордерів-розпоряджень № 1, № 2, копією паспорта відповідача (а.с. 7-9, 12-13). 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна», а.с. 30) укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги АТ «Ідея Банк» за первинними договорами до боржників, які визначені в реєстрі боржників (а.с. 18-22). За відступлення прав вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило АТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 11963508 грн., що підтверджується копію платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 (а.с. 25). Згідно витягу з реєстру боржників ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором Z06.00212.005566215 від 07.08.2019 в сумі 110914,02 грн., з яких: 43758,28 грн. - заборгованість за основним боргом, 29501,90 грн. - заборгованість за відсотками, 37653,84 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 29). Відповідно до копії виписки за рахунком до договору кредиту та страхування за період з 07.08.2019 по 25.07.2023, відповідач користувався кредитними коштами та частково вносив кошти на погашення заборгованості (а.с. 16-17). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором Z06.00212.005566215 від 07.08.2019, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» станом на 25.07.2023 становить 110914,02 грн., з яких: 43758,28 грн. - заборгованість за основним боргом, 29501,90 грн. - заборгованість за відсотками, 37653,84 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 15). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином судом встановлено, що 07.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування, відповідно до умов якого позичальнику було надано кошти в сумі 44815 грн. Позичальник належним чином не виконав умови даного кредитного договору, у зв`язку з чим має заборгованість за основним боргом в сумі 43758,28 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 29501,90 грн. Вказане підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, поданою позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень щодо вказаного розрахунку, з приводу нарахування заборгованості за основним боргом та процентами. Позивач набув право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023. З огляду на вказане, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в сумі 43758,28 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 29501,90 грн. Щодо правомірності вимог про стягнення заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 37653,84 грн., суд виходить з наступного. Матеріали справи не містять обґрунтування позивачем позовних вимог в цій частині. Суд приймає до уваги посилання представника відповідача щодо неправомірності вимог про стягнення нарахованих і несплачених комісій, плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зроблено висновок, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач не надав доказів переліку послуг, за які позикодавцем нараховувалася комісія. Враховуючи, що позивачем не долучено належного розрахунку заборгованості по нарахуванню за іншими процентними платежами (комісіями), суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за іншими процентними платежами (комісіями) в сумі 37653,84 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором Z06.00212.005566215 від 07.08.2019 в сумі 73260,18 грн., з яких: 43758,28 грн. - заборгованість за основним боргом, 29501,90 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки позов задоволено частково, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1600,03 грн. (2422,40 х 73260,18 : 110914,02).

Outcome: partial