Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

18 червня 2025 року ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» через систему «Електронний суд» звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який зареєстровано судом 16 липня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що 05 квітня 2021 року між ТОВ «Займер» і відповідачем було укладено кредитний договір № 186550 шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті компанії і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредит розмірі 5 500 грн. строком на 16 днів до 20 квітня 2021 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 2 % за користування кредитними коштами щоденно від суми кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, чим порушив умови договору, внаслідок чого станом на 16 квітня 2025 року сума заборгованості становить 29 150 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5 500 грн., заборгованості за процентами у розмірі 23 650 грн. Строк позовної давності пропущено не було, оскільки з 02 квітня 2020 року на території України було запроваджено карантин, а з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу в Україні триває військовий стан. Укладення кредитного договору відбулося шляхом реєстрації відповідачем на сайті кредитора шляхом вчинення певних дій, тобто, було укладено кредитний договір в електронному вигляді, який містив істотні умови. Перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера «Профітгід» на картковий рахунок, вказаний відповідачем. Умовами договору передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів. 17 лютого 2022 року між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 186550 від 05 квітня 2021 року. Просив стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 29 150 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та правничу допомогу у розмірі 10\~500 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Позивачем не вказано, з чого складається прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 23\~650 грн. Одноразовий ідентифікатор не містить розміру відсотків та інші істотні умови договору. До матеріалів справи не надано доказів перерахування кредитних коштів. Так само, матеріали справи не містять доказів, що зазначений позивачем номер телефону належить саме [PERSON] . Заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність розміру таких витрат складності справи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що матеріали справи містять кредитний договір № 186550 від 05 квітня 2021 року, сторонами якого зазначено ТОВ «Займер» і відповідача. Договір укладався шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті компанії і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредиту розмірі 5 500 грн. строком на 16 днів до 20 квітня 2021 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 2 % за користування кредитними коштами щоденно від суми кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті, виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору (а.с. 8, 9). Згідно з умовами п. 2.3 кредитного договору № 186550 від 05 квітня 2021 року обчислення строку користування кредитом та нарахування відсотків за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. 17 лютого 2022 року між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 186550 від 05 квітня 2021 року (а.с. 12 оберт-13, 14). Листом № б/н від 14 квітня 2025 року відповідача повідомлено про зміну кредитора та направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 186550 від 05 квітня 2021 року (а.с. 11, 11 оберт), яку [PERSON] залишено без задоволення. Відповідач умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого станом на 16 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] , як стверджує позивач, складає 29 150 грн. (а.с. 56-69). Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом AV5449 (а.с. 9), який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити і підписи сторін». Таким чином, між ТОВ «Займер» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд враховує, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем з метою доведення обставин отримання кредитних коштів саме відповідачем не було подано заяви про витребування доказів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, який не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» не доведено наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунках. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У відповідності до вимог ст.ст. 512, 514, 517\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а відтак, і права вимоги позивача до відповідача. У даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджують обставини, викладені позивачем у позовній заяві, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що у судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи, що ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~422 грн. 40 коп. віднести за рахунок ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed