Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обгрунутвання заявлених вимог зазначив, що 01 січня 2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Geely CK», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», зі сторони м.П`ятихатки в напрямку с. Касинівка Кам`янського району Дніпропетровської області, в районі е/о №0055, на заокругленні дороги за напрямком свого руху праворуч, втратив контроль над керуванням транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого відбійника (леєрна огорожа), внаслідок чого пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події. 21 лютого 2024 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яке наразі розглядається в П`ятихатському районному суді Дніпропетровської області. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, він як чоловік та [PERSON] , як син загиблої, зазнали моральної шкоди, оскільки він втратив дружину, а син втратив матір. Втрата дружини спричинила йому глибоку душевну рану, у зв`язку з трагічною смертю рідної людини порушено нормальний спосіб життя, постійні душевні страждання, почуття туги, зруйноване благополучне сімейне життя. Його син [PERSON] став напів сиротою, в юному віці втратив матір, тому тяжкі наслідки супроводжуватимуть його протягом всього життя. Моральну шкоду оцінює в 471600,00 грн., моральну шкоду свого малолітнього сина оцінює в розмірі 671600,00 грн.. У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 471600,00 грн. та на коритсь [PERSON] в інтересах якого він діє моральну шкоду в розмірі 671600,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через адміністрацію установи виконання покарань /а.с.32/. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12024040000000001 від 01.01.2024 року [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а саме [PERSON] водій протитанкового взводу 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] 01 січня 2024 року о 04 годині 25 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (виявлений етиловий спирт в крові 1,89 %), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем «Geely CK», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «М-30» сполученням «Стрий -Тернопіль -Кропивницький -Знам`янка -Луганськ - Ізварине», що проходить по території Кам`янського району Дніпропетровської області, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку м.П`ятихатки в напрямку с. Касинівка Кам`янського району Дніпропетровської області, в темну пору доби, без наявного електроосвітлення дорожньої ділянки, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю, перевозив на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира [PERSON] , [INFO] . Водій [PERSON] проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян , будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не урахувавши дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, внаслідок чого, в районі е/о №0055 по автодорозі «М-30», сполученням «Стрий -Тернопіль -Кропивницький -Знам`янка -Луганськ - Ізварине», що проходить по території Кам`янського району Дніпропетровської області, на заокругленні дороги праворуч за напрямком його руху, втратив контроль над керуванням транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого відбійника(леєрна огорожа), внаслідок чого пасажир автомобіля «Geely CK», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких загинула за місцем пригоди /а.с. 10-13/. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с. 14/. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 12 червня 2000 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 15/. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] /а.с.16/. На момент вчинення ДТП транспортний засіб «Geely CK», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», про що свідчить поліс /а.с.18/. 02.02.2024 року [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою в розмірі по 28400 грн. кожному/а.с.19-20/. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно достатті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданої їй шкоди у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданої шкоди в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Так, з матеріалів справи слідує, , що причиною загибелі [PERSON] , яка є дружиною позивача та матір`ю [PERSON] стали травми, завдані внаслідок наїзду автомобіля на перешкоду, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки, під керування [PERSON] .. Разом із цим, у справі, не встановлено наявності умислу потерпілої особи або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої чоловіку та сину загиблої [PERSON] .. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості, урахувавши глибину фізичних та душевних страждань позивача, який втратив дружину, а син матір, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, і відновити становище, яке існувало до смерті [PERSON] у житті позивача та його сина неможливо. Факт загибелі дружини та матері є безумовним свідченням спричинення позивачу та його сину глибоких моральних страждань. Враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача та [PERSON] підлягає стягненню різниця між сумою моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП та сплаченого страхового відшкодування страхувальником, що складає 1143 200 грн., що і дає підстави для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved