Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «ОВІС ТРЕЙД»\~\~ про стягнення заборгованості за договором про надання послуг та моральної шкоди в загальному розмірі 231637,38 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ТОВ«ОВІС ТРЕЙД» (далі Відповідач) та ним було укладено Договір про надання правової допомоги (правових послуг) № ПД0111/2022 від 01 листопада 2022 року (далі Договір), а також позивачем було надано письмове доручення згідно якого позивач мав надати професійну правничу допомогу зі стягнення з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДА?ЛЬНІСТЮ «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» ЄДРПОУ 43431254 на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОВІС ТРЕЙД» ЄДРПОУ 34392042 заборгованості за договором №858 від 06.09.2021 з урахуванням пені та відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно з умовами Договору Позивачем, як представником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОВІС ТРЕЙД» у справі № 922/2417/22 було надано правничу допомогу в господарських судах першої, апеляційної та касаційних інстанцій та отримано позитивні рішення на користь Відповідача (ТОВ«ОВІС ТРЕЙД»). Крім того, на користь Відповідача було стягнуто правничу допомогу в судах першої, апеляційної та касаційних інстанцій. За результатом наданих послуг між Позивачем та Відповідачем було підписано деталізації наданих послуг та акти прийому-передачі наданих послуг: Від 12.04.2023 на суму 122000,00грн. Від 02.08.2023 на суму 44000,00грн. Від 20.09.2023 на суму 34000,00грн. Загальна вартість наданих послуг становить 200000,00грн, що підтверджується Договором, деталізацією наданих послуг та акти прийому-передачі наданих послуг. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вважається, що боржник прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, установлений договором чи законом (п. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.509 ЦК України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що: Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст 611 ЦК України: У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому ст.623 ЦК України встановлює, що: Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.4 Сума гонорару оплачується в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката, або готівкою в касу Адвоката, відповідно до умов даного Договору. 06 грудня 2023 року на адресу Відповідача було направлено вимогу про сплату адвокатських послуг листом з описом вкладення, 08 грудня 2023 року лист був отриманий відповідачем, але проігнорований. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. (Постанова ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19)). Згідно ст. 1167. підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є: Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вважаю, що Відповідач в повній мірі усвідомлював, що своїми діями щодо несплати належного гонорару за надану правничу допомогу порушує права та законні інтереси Позивача, крім того, свідомо ігнорував направлену йому вимогу. Такі дії та бездіяльність Відповідача свідчить про наявність умислу спрямованого на свідоме порушення прав Позивача, що в свою чергу свідчить про наявність вини Відповідача. Такі дії Відповідача призвели до порушення прав Позивача та необхідності докладати додаткових зусиль щодо їх відновлення. Крім того, правомірне сподівання Позивача на своєчасне отримання належних йому коштів та, відповідно, планування певних витрат призвело до порушення цих планів в зв`язку з їх неотриманням. Всі ці обставини призвели до душевних страждань, яких Позивач зазнав та зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача, які полягають у порушенні звичного ритму життя, необхідності втрачати власний час на відновлення своїх прав, наявності почуття несправедливості відносно нього. На підставі вищевикладеного подано позов до суду. Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.09.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. 05.11.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому із позовними вимогами Позивача не згоден в повному обсязі відповідно до наступного. Так, дійсно, 01 листопада 2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про надання правової допомоги (правових послуг) № ПД0111/2022. Відповідно до зазначеного Договору позивачем надавались правові послуги у господарській справі № 922/2417/22. Між Позивачем та Відповідачем на кожній процесуальній стадії господарського процесу у справі № 922/2417/22 додатково узгоджувались додатки та акти приймання-передачі наданих послуг Відповідно до п.4.4. Договору про надання правової допомоги (правових послуг) № ПД0111/2022 від 01.11.2022р. Клієнт (Відповідач) зобов`язався оплатити на користь Адвоката послуги Адвоката відповідно до складених та підписаних сторонами актів наданих послуг в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката або готівкою в касу Адвоката відповідно до умов Договору . Таким чином, послуги надані Позивачем, Адвокатом Утюговим Б.О., за Договором про надання правової допомоги (правових послуг) № ПД0111/2022 від 01.11.2022р. Відповідачем, ТОВ «Овіс трейд», повністю оплачені належним чином готівкою в касу Позивача. При розгляді справи у першій інстанції між Позивачем та Відповідачем 12.04.2023р. узгоджено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг на суму 122 000,00грн. (сто двадцять дві тисячі гривень 00 коп.) та відповідно до видаткових касових ордерів, копії яких додаються, належним чином готівкою в касу позивача оплачено: 17.04.2023р. 40 000,00грн. (вид.кас.ордер № 1 від 17.04.2023р.) 20.04.2023р. 40 000,00грн. (вид.кас.ордер № 2 від 20.04.2023р.) 24.04.2023р. 42 000,00грн. (вид.кас.ордер № 3 від 24.04.2023р.) Загальна сума: 122 000,00грн. (сто двадцять дві тисячі гривень 00 коп.) При розгляді справи в апеляційній інстанції між Позивачем та Відповідачем 02.08.2023р. узгоджено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг на суму 44 000,00грн. (сорок чотири тисячі гривень 00 коп.) та відповідно до видаткового касового ордеру, копія якого додається, 14.08.2023р. належним чином готівкою в касу позивача оплачено 44 000,00грн. (вид.кас.ордер № 4 від 14.08.2023р.) При розгляді справи в касаційній інстанції між Позивачем та Відповідачем 20.09.2023р. узгоджено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг на суму 34 000,00грн. (тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.) та відповідно до видаткового касового ордеру, копія якого додається, Відповідачем 27.09.2023р. належним чином готівкою в касу позивача оплачено 34 000,00грн. (вид.кас.ордер № 5 від 27.09.2023р.) Отже, виходячи із вищезазначеного, вважаємо, що подача даного позову Позивачем є повністю необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 27.11.2024 року від позивача надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання, витребування оригіналів видаткових та прибуткових касових ордерів у відповідача та призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 11.12.2024 року клопотання позивача задоволено, розгляд справи повернуто на стадію підготовчого судового засідання та призначено судову почеркознавчу експертизу. 07.01.2025 року від заступника директора з експертної роботи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міненка В. надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи (зразків почерку позивача та оригіналів касових ордерів) та оплату експертизи. Ухвалою суду від 04.02.2025 року витребувано у відповідача оригінали видаткових та прибуткових касових ордерів. Крім того, від [PERSON] надано квитанцію про оплату послуг з проведення експертизи та усіх необхідних зразків почерку. 03.03.2025 року ухвалою суду призначено судову почеркознавчу експертизу та направлено цивільну справу для подальшого її проведення. 20.03.2025 року на адресу суду повернулась вищевказана цивільна справа разом із повідомленням експерта про неможливість надання висновку експерта №13107 у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи витребуваних у відповідача оригіналів касових ордерів. 28.04.2025 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 04.09.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про відкладення судового засідання та виклик свідків. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності\~до ч.1,\~3,\~4\~ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Впродовж тривалого розгляду справи, усім сторонам надана можливість надати всі необхідні докази та пояснення з приводу обставин справи, про що свідчать матеріали цивільної справи. Крім того, представник відповідача є зареєстрованим користувачем «Електронного суду», усі процесуальні документи були доставлені. Також були надані матеріали справи для ознайомлення. Представником відповідача неодноразово подавались клопотання про відкладення судових засідань, які судом були задоволені. Жодних клопотань про виклик свідків на стадії підготовчого судового засідання до суду не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13\~та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України\~не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку та встановив наступні правовідносини. Між ТОВ«ОВІС ТРЕЙД» (далі Відповідач) та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги (правових послуг) № ПД0111/2022 від 01 листопада 2022 року (далі Договір), а також позивачем було надано письмове доручення згідно якого позивач мав надати професійну правничу допомогу зі стягнення з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДА?ЛЬНІСТЮ «ПРАЙМ ГРУПП НАФТА» ЄДРПОУ 43431254 на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОВІС ТРЕЙД» ЄДРПОУ 34392042 заборгованості за договором №858 від 06.09.2021 з урахуванням пені та відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно з умовами Договору Позивачем, як представником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОВІС ТРЕЙД» у справі № 922/2417/22 було надано правничу допомогу в господарських судах першої, апеляційної та касаційних інстанцій та отримано позитивні рішення на користь Відповідача (ТОВ«ОВІС ТРЕЙД»). Крім того, на користь Відповідача було стягнуто правничу допомогу в судах першої, апеляційної та касаційних інстанцій. За результатом наданих послуг між Позивачем та Відповідачем було підписано деталізації наданих послуг та акти прийому-передачі наданих послуг: Від 12.04.2023 на суму 122000,00грн. Від 02.08.2023 на суму 44000,00грн. Від 20.09.2023 на суму 34000,00грн. Загальна вартість наданих послуг становить 200000,00грн, що підтверджується Договором, деталізацією наданих послуг та акти прийому-передачі наданих послуг. Відповідно до п. 4.4 Сума гонорару оплачується в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката, або готівкою в касу Адвоката, відповідно до умов даного Договору. 06 грудня 2023 року на адресу Відповідача було направлено вимогу про сплату адвокатських послуг листом з описом вкладення, 08 грудня 2023 року лист був отриманий відповідачем, але проігнорований. За змістом статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вважається, що боржник прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, установлений договором чи законом (п. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.509 ЦК України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст 611 ЦК України: у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому ст.623 ЦК України встановлює, що: боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Щодо стягнення 3% річних: відповідно до статті 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВПВС від 19 червня 2019 року справа 703/2718/16-ц, від 13 листопада 2019 року справа 922/3095/18 та від 18 березня 2020 року справа 902/417/18. Отже, на час подання позову відповідач так і не розрахувався з позивачем, останній звернувсядо відповідача з\~питанням виплати\~йомузгідно договору суми правової допомоги, але відповідач фактично відмовився це робити, не мотивуючи це нічим, тобто отримано відмову, виник спір. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29 червня 2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав нате, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3- рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року); впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація заявника. Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Наявність боргу підтверджена, належного спростування не відбулося. Відповідач на обґрунтування своїх заперечень вказував про оплату послуг [PERSON] , надавши копії касових ордерів. В свою чергу заперечуючи справжність підпису на них [PERSON] подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 за клопотанням позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідач ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» від надання оригіналів спірних касових ордерів, що потягло зо собою повідомлення ННЦ «Інститут судових експертиз» ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса від 12.03.2025, про неможливість надати висновок, у зв`язку з чим матеріали повернуто без виконання. Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином обставини позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги адвоката, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню. Щодо вимог відносно стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вищезазначене, а також те, що сторонами при договору про надання правової допомоги не було передбачено відшкодування відповідачем моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та ненадання позивачем жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому такої шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог. Отже, з врахуванням вище зазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 509, 510, 610, 611, 625, 1167 ЦК України,

Outcome: partial