Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Представник позивачки адвокат Глущенко О.С., який діє на підставі ордеру серії СА №1032439 від 13.10.2022, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки суму коштів в розмірі 28\~543 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири водою. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що протягом січня-лютого 2022 року відбулося декілька випадків залиття квартири позивачки через виток води, що сталися внаслідок витоків води з поквартирної мережі квартири, в якій мешкають відповідачі і яка розміщена поверхом вище над квартирою позивачки. Відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень після залиття квартири позивачки, складає 28\~543 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачами в солідарному порядку. Відповідачі заперечили проти позовних та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів, які б підтверджували причини залиття та наявність вини відповідачів у залитті приміщенні квартири позивачки. 09.09.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.10.2024 від представника відповідача [PERSON] адвокат Гудзь О.С., який діє на підставі ордера серії СА №1098929 від 07.10.2024, на адресу суду надійшов відзив проти позову. У такій заяві вказується, що надані позивачем акти складені в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки відповідні акти мають наступні дефекти: не відображено даних про саму подію залиття - не зазначено конкретної дати залиття, причини та характер залиття квартири позивача; відсутні відомості про особу, з вини якої сталося залиття; не зазначена адреса квартири, поверх, форма власності; відсутні відомості про завдану матеріальну шкоду, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; відсутні дані про причини відсутності зацікавлених осіб (з боку винної сторони), присутність якої є обов`язковою. Акцентується увага, що акти складалися без відповідачів і не містять відомостей про ознайомлення відповідачів зі змістом таких актів. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б однозначно вказували, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок протікання із квартири відповідачів, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 15.11.2024 від ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 3» на адресу суду надійшли письмові пояснення, за змістом яких зазначається, що ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 3» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] . За зверненням позивачки зі скаргами на залиття її квартири було вжито відповідних заходів реагування, про що складались відповідні акти від 14.01.2022, 17.01.2022, 19.01.2022, 09.02.2022. При з`ясуванні обставин події було встановлено, що причиною залиття є витоки води з поквартирної мережі у помешканні відповідачів, які самостійно встановили електропідігрівач води та підігрів підлоги у приміщенні ванної кімнати. Співвласникам квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] було запропоновано знайти компромісне рішення по відшкодуванню заподіяних збитків. Враховуючи, що залиття квартири позивачки сталося через витоки води з поквартирної мережі помешкання, в якому проживають відповідачі (наймачі житла державного житлового фонду), то відповідачі в солідарному порядку несуть відповідальність за шкоду, яку було заподіяно позивачу. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Глущенко О.С. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що відповідачі, як наймачі житлової квартири в якій стався виток води, зобов`язані відшкодувати позивачці завдану залиттям її квартири шкоду, оскільки причиною залиття є витоки води з поквартирної мережі трубопроводу помешкання відповідачів, які самостійно встановили електропідігрівач води та підігрів підлоги у приміщенні ванної кімнати. Зауважив, що у березні 2022 року відповідачі самостійно усунули несправності у квартирній мережі трубопроводу, оскільки проводили відповідні ремонтні роботи, про що свідчать сліди ремонту на стіні сходинкової площадки під`їзду, яка є суміжною стіною з приміщенням ванної кімнати квартири відповідачів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гудзь О.С. в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що в даному випадку не було з`ясовано дійсної причини залиття квартири позивачки, а надані стороною позивача акти не можуть бути прийняті судом в якості доказів, оскільки складені з порушенням визначеного законом порядку і лише акт від 09.02.2022 містить інформацію про причину залиття. Зауважив, що в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та наявними у квартирі позивачки пошкодженнями, завданими внаслідок залиття її квартири, а також відсутня вина відповідачів, а тому відсутні підстави для покладання на відповідачів цивільно-правової відповідальності за завдані позивачці збитки. Представник третьої особи ТОВ «Нова якість» Дільниця 3» Тарасенко А.Ю., який діє на підставі довіреності від 15.12.2023, пояснив, що протягом січня 2022 року представники компанії не могли з`ясувати причини витоків води, оскільки по стояках витоків не було, інші труби були закриті. Натомість в квартирі відповідачів було виявлено систему підігріву підлоги у ванній кімнаті з використанням труб електропідігріву води, які залиті стяжкою. 09.02.2022 відповідною комісією встановлено, що витоки води відбувались з поквартирної мережі трубопроводу помешкання відповідачів. Після цього відповідачами власними зусиллями були здійснені ремонтні роботи і усунуті відповідні витоки води, що було засвідчено актом від 15.03.2022. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили обставини, викладені у наданих стороною позивача актах про залиття від 17.01.2022, 19.01.2022, 09.02.2022, 15.03.2022. Заслухавши пояснення представників учасників справи та свідків, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою: [ADDRESS] , - є об`єктом спільної часткової власності у рівних частках позивачки, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2007 /т. 1 а.с. 7-8/. Зазначена квартира знаходиться на другому поверсі п`ятиповерхового панельного житлового будинку і являє собою двокімнатну квартиру загальною площею 45,1кв.м. Відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] в цьому будинку і їх квартира знаходиться поверхом вище над квартирою позивачки. Відповідачі є наймачами такої квартири, оскільки вона належить до об`єктів державного житлового фонду, що підтверджується наявною в розпорядженні Черкаської міської ради інформацією /т. 1 а.с. 11, 12/. Управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] є ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3», що визнається сторонами, а тому не потребує доказуванню. 24.12.2021 позивачка звернулась до ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3» зі скаргою з приводу виявлення незначного залиття її квартири (протікання з верхньої квартири, по стояку санвузла течія по стіні), що підтверджується витягом з реєстру звернень цілодобового кол-центру ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3» /т. 1 а.с. 10/. В подальшому позивачка протягом січня неодноразово зверталась до ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3» зі скаргами на залиття її квартири витоками води зверху у зв`язку з чим управителем направлялась аварійна бригада до будинку позивачки для з`ясування обставин та причин події. За результатами з`ясування відповідних обставин комісією у складі представника ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3» начальник дільниці Животенко І.М., представника власника будинку майстер Гордієнко Т.М., та позивачки, як мешканки багатоквартирного будинку, складались відповідні акти про залиття, які затверджені директором ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця №3», з відображенням наступної інформації: акт від 14.01.2022 02.01.2022 близько 8 год. власники кв. [ADDRESS] виявили витоки води зі стелі в приміщенні ванної кімнати. Визвали аварійну бригаду (течія не значна), мешканці відмовилися перекривати водопостачання. 04.01.2022 обстежено труби та сан. тех. обладнання кв. [ADDRESS] , витоків води не виявлено. В кв. 24 труби стояків холодного, гарячого водопостачання та каналізації закриті і огляду не має можливості. Квартирна мережа та випуск з ванни закриті. В квартирі встановлено електропідігрівач води та підігрів підлоги в приміщенні ванни. Власник кв. [ADDRESS] відмовляється надати доступ до труб. Під час огляду в приміщенні кухні під мийкою виявлено вологу на підлозі. В кв. 21 та кв. [ADDRESS] конденсату на трубах стояків не виявлено. В кв. [ADDRESS] через оглядове вікно виявлено конденсат на трубах стояках. у 6.01.2022р. близько 8 год. власник кв. [ADDRESS] зателефонувала майстру [PERSON] і повідомила, що витоки води з вище розташованої кв. [ADDRESS] відсутні. 07.01.2022р. близько 17 год. власник кв. [ADDRESS] визвала аварійну бригаду № 90264. Водопостачання було перекрито. Мешканці даного стояка самостійно відкрили водопостачання для користування не звертаючи на проблеми кв. 21. В кв. 21 залито водою стеля в ванній кімнаті (пластикова вагонка) стіна (керамічна плитка), в кухні стеля пошкоджено фарбування, стіна по кліткових сходах біля плити перекриття кв. 24, 21 та біля сходів кв. [ADDRESS] . А також від труб стояків на відстані 1,85м на з`єднані стіни ванни та кухні /т. 1 а.с. 13/; акт від 17.01.2022 17.01.2022 повторно було обстежено кв. [ADDRESS] на предмет залиття водою з вище розташованої кв. [ADDRESS] . В результаті огляду кв. [ADDRESS] виявили витоки води по стіні (керамічна плитка) ванни суміжної з кухнею та зі стелі біля вказаної стіни. Було прийнято рішення перекрити ХВП та ГВП по стояку даної квартири. В кв. [ADDRESS] по технічній ніші, де проходять труби стояків хгвп та каналізації, витоків води не виявлено, плями біля труб сухі, стіна по кліткових сходах суха. На рівні стелі кв. [ADDRESS] мокра пляма зі сторони кліткових сходів. Власнику кв. [ADDRESS] було 14.01.2022 залишено повідомлення про надання доступу на 17.01.2022 з 8 до 9 год. Власник кв. [ADDRESS] доступ не надав. Власник кв. [ADDRESS] повідомила, що в кв. [ADDRESS] 15.01.2022 проводились роботи та обстеження власними силами. Причину витоків води до кв. [ADDRESS] не з`ясували. Необхідно доступ в кв. [ADDRESS] /т. 1 а.с. 14/; акт від 19.01.2022 власник кв. 24 надав доступ працівникам ТОВ «УК «Нова якість» в квартиру для огляду труб на предмет витоків води. В результаті огляду виявили, що огляд стоякових труб хгвп та каналізації відкрито частково. Труби замінені, витоків води не виявлено. В місці проходження труб в міжповерховому перекритті зароблено монтажною піною між кв. 21 та кв. [ADDRESS] . Квартирна мережа та труби від електроводонагрівача обстежити не має можливості так, як закриті піщано-цементною стяжкою. В кв. [ADDRESS] на час обстеження витоків води не виявлено. Плями на стелі кухні, ванній, та на кліткових сходах сухі. На даний час хвп відкрито, гвп закрито - проводиться ремонт на ЦТП. Власники кв. 21 відкрили технічну нішу і надали доступ для профілактичної прочистки стояка каналізації. Під час проведення прочистки механічним способом засмічень не виявили. 20.01.2022р. власник кв. [ADDRESS] повідомила, що витоки води відсутні з кв. [ADDRESS] . Висновки та рекомендації комісії: витоки присутні з кв. [ADDRESS] , можливо причиною є протікання поквартирної мережі кв. 24 /т. 1 а.с. 15/; акт від 09.02.2022 08.02.2022 в кв. [ADDRESS] виявили витоки води зі стелі в приміщенні ванної кімнати зі сторони кухні. В кв. [ADDRESS] виявили вологу під ванною. Власнику кв. [ADDRESS] запропоновано повністю відкрити технічну нішу для огляду труб холодного, гарячого водопостачання та каналізації для обстеження. 09.02.2022 власники кв. 21 відкрили технічну нішу і надали доступ для обстеження труб. Додатково було розширено отвір біля труб стояка в перекритті для огляду труб на предмет протікання води. В результаті огляду витоків води з труб стояків не виявлено. В кв. [ADDRESS] залито водою стелю в приміщенні кухні та ванної кімнати. Причиною залиття є витоки води з поквартирної мережі кв. [ADDRESS] . Висновки та рекомендації комісії: власнику кв. [ADDRESS] терміново необхідно обстежити поквартирну мережу на предмет витоків води. Власникам кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] запропоновано знайти компромісне рішення по відшкодуванню завданих збитків /т. 1 а.с. 16/; акт від 15.03.2022 власник кв. [ADDRESS] 10.03.2022 самостійно ліквідував витоки води з труб квартирної мережі. Під час проведення робіт звернень до ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 3» на перекриття води по стояках холодного, гарячого водопостачання не надходило. Самостійно власник кв. [ADDRESS] воду не перекривав по стояках холодного, гарячого водопостачання під час проведення робіт (зі слів власника кв. 21). З 10.03.2022 до 15.03.2022 витоки води з квартири 24 до приміщень кв. [ADDRESS] були відсутні /т. 1 а.с. 17/. На замовлення позивачки судовим експертом Калашніковим О.М. було проведено судову будівельно-технічну експертизу за наслідками якої складний висновок №04-22 від 15.02.2022. Згідно такого висновку вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири [ADDRESS] станом на дату проведення експертизи складає 28\~543 грн. /т. 2 а.с. 29-36/. Позивачка стверджує, що відповідачі неналежним чином виконували свої обов`язки з утримання своєї квартири, що обумовило завдання їй матеріальних збитків. Оскільки відповідачі в добровільному порядку відмовляються відшкодовувати завдану позивачці шкоду, то вона звернулась до суду з даним позовом. Тож спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). За змістом положень частини 3 статті 386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах 1, 2 статті 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76-79 ЦПК України). Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Згідно Додатку № 4 та роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 №12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Отже, законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття. Саме такий акт і є відповідним (належним, допустимим, достовірним) доказом, на підставі якого відбувається розрахунок матеріальної шкоди вартості відновлювального ремонту. При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що в період часу з 24.12.2021 по 09.02.2022 приміщення квартири позивачки неодноразово зазнавало залиття витоками води з приміщення, що знаходиться поверхом вище квартири позивачки. За результатом неодноразових заходів аварійної бригад управителя багатоквартирного будинку було встановлено, що витоки води на центральних стояках труб водопостачання відсутні, а причиною залиття є витоки води з поквартирної мережі трубопроводу водопостачання квартири відповідачів. При цьому, суд бере до уваги, що в період з 10.02.2022 до 10.03.2022 відповідачами власними зусиллями здійснювались ремонтні роботи у їх квартирі, що мало наслідком припинення витоків води та припинення залиття приміщення квартири позивачки. Факт проведення відповідачами ремонтних робіт у своїй квартирі у період з 10.02.2022 до 10.03.2022 не заперечувався відповідачами і про такі обставини свідчать сліди ремонту на зовнішній стіні клітинкових сходів, яка є суміжною зі стіною приміщення ванної кімнати квартири відповідачів. Таким чином, аналіз розвитку відповідних подій та їх наслідків в контексті логіки причинно-наслідкового зв`язку між явищем події (періодичні витоки води з приміщення, яке знаходиться на поверх вище квартири позивачки; відсутність протікань на центральних стояках труб; відсутність слідів витоків води у квартирі, яка знаходиться на поверх вище квартири відповідачів; прихований монтаж труб підігріву підлоги у квартирі відповідачів) та результатом (здійснення ремонтних робіт у приміщенні ванної кімнати відповідачів, після чого припинилися витоки води до квартири позивачки) свідчить про обґрунтованість твердження про те, що причиною залиття квартири позивачки були витоки води з поквартирної мережі трубопроводу квартири відповідачів, про що було зазначено у акті від 09.02.2022. Окрім того, в судовому засіданні було досліджено висновок експерта №04-22 від 15.02.2022 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений на замовлення позивачки в порядку статті 106 ЦПК України і цей висновок експертного дослідження складений особою, яка є судовим експертом і має право на здійснення такого виду експертизи на підставі свідоцтва, виданого Міністерством юстиції України №81-21/Д з терміном дії до 16.12.2024. Відповідний висновок складений за результатом проведенні експертом візуально-інструментального обстеження 10.02.2022 приміщення квартири позивачки під час якого виявлено пошкодження внаслідок залиття, які за своїми характеристиками відповідають тим пошкодженням, що зафіксовані в актах про залиття, які надані суду стороною позивача. В контексті доводів відповідачів щодо належності та допустимості наданих стороною позивача актів, як доказів, то суд зауважує, що аналіз змісту актів від 14.01.2022, 17.01.2022, 19.01.20222, 09.02.2022, 15.03.2022 свідчить, що вони складені та підписані членами комісії після обстеження обставин події залиття квартири позивачки, містять усі необхідні дані та відомості, а саме: дату його складання; анкетні дані та посади членів комісії, які приймали участь у його складанні; адресу квартири, що зазнала пошкоджень; характер ушкоджень та їх обсяг; встановлені обставини події залиття; висновки щодо встановлених причин залиття, а відтак ці акти є належним і допустимим доказом на підтвердження події залиття, причин такого залиття та їх наслідків. Додатково суд зауважує, що факт того, що представник квартири відповідачів не брав участь у складанні відповідних актів і відмовився від їх підписання чи отримання їх копії, сам по собі не нівелює можливість використання відповідних документів в якості доказів в цивільному судочинстві, оскільки якщо власник житла, який спричинив залиття, відмовляється від підписання акту, це не може вплинути на його правильність та юридичну значимість. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №753/20314/15-ц від 12.11.2018. Щодо посилань відповідачів на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №465/2120/14-ц, 26.09.2018 у справі №569/14230/15-ц, 21.02.2018 у справі №2-1974/11, 22.05.2019 у справі №640/8205/14, 18.12.2019 у справі №711/7670/16-ц, то варто звернути увагу, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин. У наведених відповідачами постановах Верховного Суду наведені висновки щодо результату оцінки доказів (акті про залиття) в контексті фактичних обставин таких справ та наявного в матеріалах справи обсягу доказів, що відрізняються від тих, які суд встановив в межах даного судового розгляду. В цьому контексті слід звернути увагу, що питання, пов`язане з оцінкою конкретного доказу входить до дискреційних повноважень суду і залежить від конкретних (індивідуальних) обставин кожної судової справи, як то об`єктивного характеру (фактичні обставини матеріальних правовідносин) так і суб`єктивного (процесуальний аспект). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, а обов`язок доказування покладається на сторін і суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, беручи до уваги обставини спірних правовідносин та презумпцію винуватості завдавача шкоди у цивільних правовідносинах, саме на відповідачів в даному випадку покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК). Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК). Утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньоквартирних мереж водопостачання є обов`язком власника квартири, відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 572 від 8 жовтня 1992 року, пунктів 3.7, 5.3 наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» № 76 від 17 травня 2006 року, статті 151 ЖК України, статті 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 319 ЦК власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник (володілець) зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Таким чином, за обставинами спірних правовідносин беручи до уваги надані стороною позивача докази, суд доходить висновку, що позивачка довела факт завданні їй шкоди внаслідок залиття її квартири, внаслідок неналежного використання та догляду відповідачами за поквартирною мережею трубопроводу у їх квартирі, що призвело до залиття квартири позивачки, а відповідачі не навели належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у спричиненні позивачці відповідної шкоди. Враховуючи не спростування відповідачами презумпції вини у цих деліктних правовідносинах, суд доходить висновку про наявність підстав для покладання на відповідачів цивільно-правової відповідальності за відшкодування збитків, завданих позивачці залиттям її квартири. Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №686/11256/16. Визначаючи розмір завданих позивачці збитків, суд звертає увагу, що сторони вільні у наданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Наданий позивачкою експертний висновок, складений судовим експертом Калашніковим О.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, є належним і допустимим доказом в контексті положень ст. 77, 102, 106 ЦПК України. Будь-яких обставин, які б спростували об`єктивність такого висновку судом не встановлено. Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири позивачки, складає 28\~543 грн. Підсумовуючи вищенаведені мотиви суд доходить висновку, що враховуючи, що позивачка довела факт завдання їй шкоди та її розмір, протиправність дій відповідачів та причинний зв`язок між ними. У свою чергу відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. За таких обставин суд доходить висновку, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачами солідарно в розмірі 28\~543 грн., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що позивачка та відповідач [PERSON] повідомляли суд про наявність судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. В той же час відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, то судові витрати слід покласти на відповідачів. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Під час судового провадження позивачка просила відшкодувати їй наступні судові витрати: судовий збір за подання позову 1211,20 грн.; витрати на правову допомогу 15\~000 грн.; витрати на проведення експертизи 5473,33 грн.; витрати на замовлення довідки з реєстру нерухомого майна 83,60 грн. Визначаючи розмір судових витрат, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати позивачки з оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та послуг експерта за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 5474,33 грн. підтверджуються належними квитанціями /т. 1 а.с. 40, 42, т. 1 а.с. 21, т. 3 а.с. 19/ і є необхідними витрати в даному судовому провадженні, а відтак підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів в повному обсязі. Натомість на підтвердження витрат на замовлення довідки з реєстру нерухомого майна в розмірі 83,60 грн. стороною позивача не надано належних доказів, а надана стороною позивача копія квитанції є низької якості і нечитабельна, а відтак не береться судом до уваги. Оцінюючи розмір заявлених позивачкою вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 30.04.2022 з додатковою угодою до нього від 30.04.2022 /т. 3 а.с. 17-18/; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.07.2025 /т. 3 а.с. 19/; довідка адвоката Глущенка О.С. про отримання від позивачки суми гонорару в розмірі 15\~000 грн. /т. 3 а.с. 20/. Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 15\~000 грн., оскільки за умовами договору саме таку суму коштів позивач зобов`язаний був сплатити своєму представнику в якості гонорару та фактично сплатив за надані представником послуги. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві заперечував проти обґрунтованості витрат позивачки на правову допомогу з підстав їх неспівмірності. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: approved