Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позивач, ФОП [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 75 376,96 грн, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 352 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 20161602-02-10-01 від 14.02.2023, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda Rapid» д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Згідно постанови Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/4416/23 від 04.05.2023, [PERSON] , 15.03.2023 приблизно о 13 годині 40 хвилин, керуючи транспортним засобом «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , рухався вулицею Раїси Окіпної у м. Києві, територія двору, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Своїми діями [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що водій [PERSON] , скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та його вина у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди повністю доведена. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] був організований огляд автомобіля. Згідно Акту виконаних робіт № Т0230004175 від 20.04.2023 р. вартість відновлюваного ремонту «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] був організований огляд автомобіля. Згідно акту виконаних робіт № ТО230004175 від 20.04.2023 вартість відновлювального ремонту «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] склала 75 376,96 грн. Факт ДТП 15.03.2023 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком та співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 75 376,96 грн. За заявою потерпілої особи [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування на підставі страхових актів № 2284853-1 від 21.03.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 75 376,96 грн. Враховуючи вищевикладене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 75 376,96 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 75 376,96 грн, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 15.03.2023, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 75 376,96 грн. Згідно витягу з централізованої бази даних МТСБУ у водія автомобіля «Renault Master», реєстраційний номерний знак « [NUMBER] » - [PERSON] на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту. Як вбачається з вищенаведеного, право вимоги та перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 21.03.2023. 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 20161602-02-10-01 від 14.07.2022. Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору 15.05.2024 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, але відповідач не проводив ніяких платежів. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представником позивача ФОП [PERSON] - [PERSON] подав заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача та позивача. У заяві додатково вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача та відповідача, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить наступного. 14.02.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 20161602-02-10-01. Предметом Договору є майнові інтереси [PERSON] , що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, і розпорядженням транспортним засобом Skoda Rapid 2019, державний номер [NUMBER] (п.1.2 Договору). Судом встановлено, що [PERSON] , 15.03.2023, приблизно о 13 годині 40 хвилин, керуючи транспортним засобом «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , рухався вулицею Раїси Окіпної, у місті Києві, територія двору, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Своїми діями [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №755/4416/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно акту виконаних робіт № ТО230004175 від 20.04.2023 складеного ТОВ «Автоцентр Київ» вартість відновлюваного ремонту «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] складає 75 376,96 грн. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» 21.03.2023 складено страховий акт № 2284853-1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 75 376,96 грн. та здійснено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошовий коштів в сумі 75 376,96 грн на рахунок ТОВ «Автоцентр Київ». Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ Поліс на транспортний засіб «Renault Master», номерний знак [NUMBER] на 15.03.2023 відсутній. 15.04.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] було укладено договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги. Відповідно до п.2.1 Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» передає (відступає) ФОП [PERSON] свої вимоги до боржників, а ФОП [PERSON] набуває права вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» за укладеними договорами страхування та сплачує ПрАТ «СК «ВУСО» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору та у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно додатку №1 до Договору № 15/04/2024 про відступлення права вимоги від 15.04.2024, до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги за договором страхування № 20161602-02-10-01 страхувальником за яким виступає [PERSON] , боржником - [PERSON] , в розмірі страхового відшкодування - 75 376,96 грн. 25.04.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] надіслали [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги у порядку регресу, збитків завданих договором страхування № 20161602-02-10-01 від 14.02.2023. 25.04.2024 ФОП [PERSON] надіслав [PERSON] акт (вимогу) №2005504 про відшкодування збитків в порядку регресу. Договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством (стаття 979 ЦК України). Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ч.1 ст. 89 Закону України «Про страхування» загальні умови страхового продукту визначаються на підставі внутрішньої політики з андеррайтингу та внутрішньої політики з розроблення та впровадження страхових продуктів, розроблених та затверджених страховиком відповідно до вимог до розроблення таких політик, встановлених нормативно-правовими актами Регулятора. Страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України. За вимог ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. За вимог ч.ч. 4. 5 ст. 89 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: 1) життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; 2) майно на праві володіння, користування і розпорядження майном та/або можливі збитки чи витрати; 3) відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. Відповідно до ч.1 ст. 92 Закону України «Про страхування» страховик за договором страхування зобов`язаний: 1) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк; 2) у разі настання страхового випадку відшкодувати витрати, понесені страхувальником для запобігання настанню страхового випадку та зменшення наслідків страхового випадку, якщо це передбачено умовами договору страхування; 3) забезпечувати збереження інформації, що становить таємницю страхування, з урахуванням вимог цього Закону. За вимог ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 94 цього ж Закону, страхова сума може бути встановлена за окремим об`єктом страхування, страховим випадком, групою страхових випадків, договором страхування в цілому. Розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору. У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо. Страхові виплати здійснюються у порядку, визначеному страховим продуктом та договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України. Страхова виплата не може перевищувати розмір прямого збитку, заподіяного страхувальнику та/або іншій особі, передбаченій договором страхування. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі якщо страхова сума становить певну частку дійсної вартості застрахованого об`єкта страхування, страхова виплата виплачується у такій самій частці дійсної вартості застрахованого об`єкта страхування, якщо інше не передбачено умовами договору страхування. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 8 ст. 102 Закону України «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства. Розмір страхової виплати не може перевищувати обсяг зобов`язань страховика, визначених договором страхування або відповідно до законодавства. За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Суд вважає, що безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками і діями відповідача доведено належними і допустимими доказами. Зокрема, вище згаданою постановою суду, якою доведено вину відповідача у порушенні Правил дорожнього руху України. Згідно норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Аналогічний висновок викладено у пунктах 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді судового збору в сумі 1 211,20 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 16 352 грн. 25.05.2024 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 25-05 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого, клієнт доручає, а адвокат здійснює правову допомогу клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені договором, а саме: представництво та захист інтересів клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах визначених договором. 09.07.2024 між ФОП [PERSON] та адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» підписано додаткову угоду № 1/0907 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25.05.2024 на суму 16 352 грн. Квитанцією №THCХ-C221-53ЕМ-CE07 від 11.07.2024 підтверджується сплата ФОП [PERSON] коштів в сумі 16 352 грн Адвокатському об`єднанню «АДВОКАТУС». Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 16 352 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved