Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 20948,40 грн за кредитним договором № 676089563 від 22.11.2021 та судові витрати, що складаються з судового збору і витрат на правничу допомогу. Стислий виклад позиції сторін позиція позивача В обґрунтування вимог позивач вказує, що 22.11.2021 між ТОВ «ФК «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 676089563, який підписано електронним підписом. 28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, надалі сторони договору факторингу уклали додаткові угоди, з продовження строку дії такого. Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах. Тому, з врахуванням витягу з реєстру прав вимоги № 170 від 25.04.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача за даним кредитним договором. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором та отримало право вимоги до відповідача на суму 20948,40 грн. Надалі, 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю у відповідності до умов якого та реєстру боржників б/н від 04.06.2025 позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до боржників, вказаних у реєстрі права вимоги, тому відповідно до вказаного переліку позивач набув право вимоги до відповідача. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 21.07.2025 вважається врученою відповідачу 29.07.2025. Відповідно, [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою судді від 21.07.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та задоволено клопотання позивача, що подано одночасно з позовом, про витребування доказів. Ухвалою від 28.08.2025 було повторно витребувано в АТ КБ «Приватбанк» докази та встановлено процесуальний строк для виконання ухвали. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Слід вказати, що в період з 08.09.2025 по 03.10.2025 головуючий суддя Венгрин М. В. перебував в щорічній відпустці. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «Юніт Капітал» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачем, встановив наступне. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів, мотиви суду Судом встановлено, що 22.11.2021 між ТОВ «ФК «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено\~договір кредитної\~лінії №\~676089563\~згідно умов\~якого Товариство\~надало Клієнту\~фінансовий кредит\~у розмірі\~6000\~грн 00\~коп.\~строком на\~28\~днів (п.\~1.7),\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Клієнт\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених цим\~Договором.\~Сторони погодили,\~що встановлений\~в п.\~1.7\~договору строк\~дисконтного періоду\~та відповідно\~строк надання\~кредитної лінії\~може бути\~продовжено позичальником\~шляхом здійснення\~протягом дисконтного\~та пільгового\~періоду оплати\~всіх фактично\~нарахованих процентів,\~за умови\~якщо позичальником\~в особистому\~кабінеті чи\~в терміналах\~самообслуговування партнері\~кредитодавця активовано\~функцію продовження\~строку дисконтного\~періоду.\~Кількість продовжень\~дисконтного періоду\~не обмежена\~(п.\~1.8).\~За користування\~кредитом Клієнт\~сплачує проценти:\~на період\~строку визначеного\~в п.\~1.7\~ в\~розмірі 722,70\~процентів річних\~(1,98\~%\~за день);\~за умови\~продовження дисконтного\~строку на\~умовах п.\~1.8\~договору \~з наступного\~дня після\~закінчення вказаного\~в п.\~1.7\~договору строку\~ 1087,70\~процентів річних\~(2,98\~%\~в день)\~від суми\~кредиту;\~у випадку\~користування кредитом\~з боку\~позичальника після\~закінчення дисконтного\~періоду без\~своєчасної оплати\~процентів в\~порядку,\~передбаченому п.\~1.8\~договору,\~умови щодо\~нарахування процентів\~з дисконтною\~та індивідуальною\~ставкою скасовуються\~з дати\~надання кредиту\~і до\~взаємовідносин сторін\~застосовуються правила\~нарахування процентів\~річних \~за базовою\~процентною ставкою\~722,70\~процентів річних\~(1,98\~%\~в день)\~(п.\~1.9.1).\~Згідно п.\~1.12\~сторони погодили,\~що факт\~користування позичальником\~сумою наданого\~кредиту після\~закінчення дисконтного\~періоду є\~відкладальною обставиною\~ в\~розумінні ст.\~212\~ЦК України,\~яка має\~наслідком продовження\~строку дії\~кредитної лінії\~на таких\~умовах:\~зобов`язання щодо\~повернення основної\~суми кредиту\~переносяться на\~наступний день\~після закінчення\~дисконтного періоду,\~однак при\~ненадходженні платежу\~зобов`язання позичальника\~по оплаті\~основної суми\~кредиту знову\~відкладаються кожен\~раз на\~один календарний\~день,\~але не\~більш ніж\~на 90\~календарних днів\~від дати\~закінчення дисконтного\~періоду;\~з наступного\~дня після\~закінчення дисконтного\~періоду позичальник\~зобов`язаний щоденно\~сплачувати кредитодавцю\~проценти з\~розрахунку 1087,70 процентів річних (2,98 % в день) від суми кредиту за кожний день користування (а.с. 38 зворот-42). Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця -www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 5.4 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п. 5.12 Кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах. Вказаний кредитний договір з додатком був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор МNV8АН67 було направлено позичальнику 22.11.2021 о 11:56:32 на номер мобільного телефону [NUMBER] та введено 22.11.2021 о 11:58:14. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 6000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 22.11.2021 на суму 6000 грн, призначення платежу переказ коштів згідно договору № 676089563 від 22.11.2021, [PERSON] , для зарахування на платіжну картку [NUMBER] хх-хххх-8447 (а.с. 14), довідкою № 676089563/21022025/Є від 21.02.2025 виданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 99), в якій вказано ініціювання платіжної операції про перерахунок 22.11.2021 о 11:58 6000,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] хх-хххх-8447 [PERSON] та листом АТ КБ «Приватбанк» з випискою по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , з яких вбачається, що [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , номер телефону в анкетних даних [NUMBER] , 22.11.2021 на картку було зараховано кошти в сумі 6000 грн. До цього відповідач заповнив заявку, в якій вказав свої персональні дані, номер картки [NUMBER] хх-хххх-8447, бажану суму [PERSON] , щодо укладення кредитного договору підтверджений довідкою щодо дій позичальника (а.с. 17), з якої вбачається вчинення В. Німчинським 22.11.2021 акцепту оферти про надання кредиту. Отже, відповідно до умов договору № 676089563 від 22.11.2021 первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6000,00 грн строком на 28 днів зі сплатою процентів встановлених договором та обумовленими положеннями договору щодо пролонгації строку кредиту. З наведеного суд доходить висновку про доведеність укладення кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 79-82). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 84, зворот). 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01 (а.с. 85-88). 31.12.2021 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 90). 31.12.2022 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 90 зворот). 31.12.2023 сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 91, зворот). Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 170 від 25.01.2022 ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» право вимоги до [PERSON] за договором № 676089563 від 22.11.2021 на загальну суму 20948,40 грн (а.с. 67-68). Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 170 від 25.01.2021 (а.с. 75) вбачається, що станом на 31.12.2021 фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 69-71), за умовами якого, враховуючи реєстр прав вимоги до договору № 10 від 31.07.2023 (а.с. 67-68), до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 20948,40 грн. Як вбачається з платіжної інструкції № 5279 від 22.12.2023 ТОВ «Онлайн Фінанс» сплачено на користь ТОВ «Таліон Плюс» 2585694,30 грн за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 (а.с 66 зворот). 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги (п. 1.1). Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому передачі Реєстру боржників передати документацію по Боржниках (а.с. 61-64). З реєстру боржників до Договору Факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 (а.с. 57-58) вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» отримало від ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідача за договором № 676089563 від 22.11.2021 на загальну суму 20948,40 грн. З платіжних інструкцій № 467, 468 від 10.06.2025, № 469, 470 від 11.06.2025, № 478, 479 від 19.06.2025, № 483 від 25.06.2025 вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Онлайн Фінанс» кошти за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 04/06/25 (а.с. 52-55). З розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, що здійснений TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 22.11.2021, строк 28 днів, сума 6000,00 грн, дата продажу 25.02.2022, всього до сплати за період з 22.11.2021 по 25.01.2022 6000,00 грн тіла кредиту та 9326,40 грн процентів за користування кредитом (а.с. 51). З розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, здійсненим TOB «Таліон плюс», що виконаний за період з 25.01.2022 по 23.02.2022, станом на 31.07.2023 вбачаються наступні дані - сума заборгованості на момент придбання кредиту 25.01.2022 15763,20 грн, з яких 6000,00 грн тіла кредиту та 9763,20 грн проценти за користування кредитом, на кінець розрахункового періоду загальна заборгованість 20948,40 грн, з яких: 6000,00 грн за тілом кредиту, 14948,40 грн за процентами (а.с. 50). Суд при цьому зауважує, що згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Та вказує, що аргументів щодо недійсності правочинів стороною відповідача не заявлялось. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 676089563 від 22.11.2021 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача ТОВ «Юніт Капітал». Надані позивачем докази, окрім правил надання грошових коштів у позику, суд вважає належними, достатніми, допустимими, які є логічно пов`язаними та доводять обставини, що підлягають доказуванню в даній справі. Правила надання грошових коштів у позику (а.с. 26-32) суд до уваги не бере, як такі, що не містять підпису відповідача, а отже позивач не довів, що саме з цією редакцією правил був ознайомлений [PERSON] при укладенні кредитного договору. Наданий позивачам розрахунок судом перевірено та суд з таким погоджується. Відповідач своїх заперечень щодо розрахунку чи контррозрахунку не надав, тому суд позавлений можливості надати оцінку його аргументам. Таким чином, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами надання кредиту, непогашення такого в повному обсязі, розмір заборгованості, то позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем при зверненні до суду з позовом, що поданий через підсистему «Електронний суд» сплачено судовий збір, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в розмірі 2422,40 грн. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судового збору. Позивачем до позову долучено докази понесення витрат на правничу допомогу договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 з АБ «Тараненко та партнери» з додатком протоколом погодження вартості послуг (а.с. 47-48), додаткову угоду № 25770540032 від 05.06.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с. 46), акт прийому передачі наданих послуг від 25.06.2025 з детальним переліком наданих послуг щодо підготовки позову до [PERSON] на суму 7000 грн. При цьому суд враховує те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, яку суд враховує. Заперечень від відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило. З урахуванням критерію пропорційності до предмета спору, з урахуванням ціни позову, яка становить 13927,00 грн суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн є завищеними і стягнення витрат в розмірі 4000,00 грн, з врахуванням викладеного, є розумним та співмірним в цій справі.

Outcome: approved