Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103978634, за умовами якого відповідач отримав 15000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті [PERSON] , якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ «Мілоан». ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та строк, передбачений умовами договору. Однак, відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту, сплату комісії і процентів відповідач не здійснив, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 52773,86 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13350 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 38373,86 грн; прострочена заборгованість за комісією 1050 грн. 27.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103978634 від 24.02.2023 укладеним з відповідачем, у розмірі 52773,86 грн. В подальшому, 19.12.2024 позивач надіслав відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак вона залишилася без відповіді.. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023 в розмірі 52773,86 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від сторін не надійшло. 13.02.2025 представник відповідача - адвокат Козійчук О.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог повністю. Представник вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт укладення з відповідачем кредитного договору, не доведено обставини передання коштів кредитором та створення документів в електронній формі. Так, кредитний договір не містить жодних відомостей про номер рахунку позичальника чи інші банківські реквізити, з допомогою яких можливо здійснити переказ коштів, зокрема і назви банку, в якому відкрито рахунок, повний номер платіжного засобу, строк його дії, тощо. Як слідує зі змісту позовної заяви ні кредитору, ні позивачу не відомо жодні банківські реквізити відповідача. Необізнаність кредитора та позивача про банківський рахунок відповідача ставить під сумнів факт існування такого договору кредиту, форма розрахунків у якому вказана безготівкова. Крім того, позивач не надав жодних доказів отримання відповідачем оригіналу договору, а документи подані до суду не містять засобу зв`язку, на який міг бути відправлений споживачу примірник договору, так і спосіб підтвердження отримання такого відправлення. Також відсутні докази, що відповідач ознайомився із умовами кредитування у формі паспорту споживчого кредиту. Долучений до позову документ «Анкета - заява на кредит №103978634» не містить жодного підпису і IP адреса, з якої він поданий знаходиться в Дніпропетровській області, тому не надано доказів того, що [PERSON] власноруч її подав. Представник відповідача зауважив, що на підтвердження перерахування коштів за кредитом позивач надав копію платіжного доручення № 59957302 від 24.02.2023, однак вона не містить ані номера рахунку [PERSON] , ані назви банку, у якому відкрито цей рахунок, навіть не вказано повного номеру платіжного засобу до рахунку, що викликає сумніви в його достовірності, як доказу підтвердження платіжної операції. Крім того, представник відповідача вказав, що у позові не зазначено в який спосіб створено одноразовий ідентифікатор, яким чином він був направлений відповідачу та у який спосіб можливо перевірити дату підписання електронного договору таким ідентифікатором. Жоден з долучених до позову документів не подано в електронній формі, що не дозволяє провести перевірку їх створення. Більше того, жодна із роздруківок електронних документів не містить точних дати і часу отримання одноразового ідентифікатора, способу та часу його відправлення відповідачу. Просив в задоволенні позову відмовити. Також представник вказав, що орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача становить 8000 грн. 17.02.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. Так, відповідач [PERSON] свідомо звернувся до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, прийнявши на себе зобов`язання за договором. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства. У довідці про ідентифікацію відображено персональні дані відповідача, що дає можливість його ідентифікувати, встановити кому саме і на який номер телефону було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання договору та ким він був підписаний. Таким чином представник вважає, що позивачем надано до суду достатньо доказів щодо підписання договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. Також представник зазначив, що позивач надав всі необхідні докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором, а розрахунок заборгованості було проведено первинним кредитором відповідно до умов кредитного договору та передано позивачу згідно договору відступлення прав вимог № 102-МЛ/Т від 27.07.2023. Крім того представник пояснив, що товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність» в тому числі Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням. Водночас відповідач, який заперечує отримання кредитних коштів, на підтвердження своїх доводів, що такі кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав. Хоча, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства. На підставі наведеного представник просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, а відзив відповідача залишити без розгляду. 24.02.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача - адвоката Козійчука О.І., в яких він зауважив, що у відповіді на відзив позивачем не надано інформації про те, яким чином позивач перерахував кошти, якщо йому навіть невідомо реквізити банківських рахунків відповідача. Наведені у позові обставини свідчать лише про обізнаність позивача з деякими даними відповідача, але походження джерела такої обізнаності - невідоме, а відтак зазначені в позові відомості ніяким чином не свідчать про наявність будь - яких правовідносин між сторонами спору. З врахуванням викладеного просив у позові відмовити в повному обсязі. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , на підставі анкети-заяви на кредит №103978634 від 24.02.2023, поданої відповідачем, укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №103978634 із додатками: Графік платежів за договором про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023, Паспорт споживчого кредиту №103978634. Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктами 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 15000 гривень. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 24.02.2023 (дата надання кредитування) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11.03.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.06.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 11.03.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 09.06.2023 (останнього дня строку кредитування). Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *06. Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 3412,50 грн. в грошовому виразі 14,452 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка на пільговий період). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 18412,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 58912,50 грн. (п.1.5 кредитного договору). Згідно з п.1.5.1 кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1050 грн., яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п.п.1.5.2, 1.5.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2362,50, які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору (п.1.6 кредитного договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 кредитного договору). Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 договору (п.2.4.1 договору). Водночас п.2.3 договору передбачає його пролонгацію. Так, згідно п.2.3.1 договору, позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п.2.3 договору та розділу 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Договором визнано, що за продовження пільгового періоду на 3 дні максимальний розмір комісії становить 10% від суми наданого кредиту, на 7 днів - 6% від суми кредиту, на 15 днів - 10% від суми наданого кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною в п.1.5.2 договору. Згідно п.2.3.2. договору, після здійснення позичальником платежу зазначеного в п.2.3 договору, умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Згідно п.6.1. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Сторони даного кредитного договору узгодили графік платежів, що є додатком №1 до договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023, а відповідач також ознайомився з паспортом споживчого кредиту (додатком №2 до договору), у якому зазначені сума кредиту, строк кредитування, порядок видачі кредиту, процентна ставка, та інші умови, які відповідають тим, що зазначені у договорі про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. [PERSON] підписав договір про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 з вищевказаними додатками шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (L51803), що підтверджується наданою позивачем довідкою про ідентифікацію від 14.10.2024, одноразовий ідентифікатор було відправлено на номер телефону: [NUMBER] , вказаний відповідачем в анкеті - заяві на кредит №103978634 від 24.02.2023. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 15000 грн. Вказане підтверджується даними платіжного доручення №59957302 від 24.02.2023, з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 15000 гривень за договором №103978634. Зазначений номер банківської карти - № [NUMBER] , на яку були перераховані кредитні кошти, співпадає із номером банківської карти відповідача, вказаним останнім у п.2.1 договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. Водночас, з матеріалів справи слідує, що [PERSON] не виконав належним чином умови договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023, в результаті чого утворилась заборгованість що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «Мілоан». 27.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023 в розмірі 52773,86 грн., що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т від 27.07.2023. Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023, складеної ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», станом на 26.12.2024, загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 52773,86 грн., з яких: 1) прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13350 грн., 2) прострочена заборгованість за відсотками - 38373,86 грн., 3) прострочена заборгованість за комісією - 1050 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023 позивач повідомив відповідача шляхом направлення претензії №22909060/546 від 19.12.2024, в якій також вказав на необхідність погашення заборгованості за договором в розмірі 52773,86 грн. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження укладення в електронній формі договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] позивач надав його паперову копію, в якій зазначено усі реквізити відповідача, в тому числі паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання, реквізити платіжної картки позичальника, а також інформація щодо умов кредитування. Даний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був введений [PERSON] , особу якого попередньо ідентифіковано ТОВ «Мілоан», і на вказаний ним номер телефону відправлено одноразовий ідентифікатор L51803 для акцептування вищевказаного договору. Наведене також підтверджується довідкою про ідентифікацію, складеною ТОВ «Мілоан». Отже, порядок укладення та підписання вказаного кредитного договору відповідає вимогам частин 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказане свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредитування, розміру відсотків за користування кредитом та порядку їх сплати і уклали в належній формі кредитний договір. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20. Відповідно до вимог ч.ч.3-5 ст.100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Враховуючи те, що чинне законодавство передбачає право учасників справи подавати електронні докази в паперових копіях, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача про те, що позивач зобов`язаний був подати електронні докази в оригіналі. Водночас, ставлячи під сумнів факт укладення кредитного договору в електронній формі і його підписання електронним підписом, відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів, з огляду на те, що в позовні заяві вказано, що в позивача наявні електронні докази, які подаються в паперових копіях. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). При цьому спірний договір, укладений між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Про укладення і визнання кредитного договору [PERSON] свідчить також те, що він декілька раз сплачував частину тіла кредиту, проценти по кредиту та комісію за пролонгацію на виконання умов даного договору, що підтверджується даними відомості про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «Мілоан». Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт укладення в електронній формі договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . А відтак, доводи представника відповідача про недоведеність обставин укладення такого договору не заслуговують на увагу. Необґрунтованими є також твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження переказу коштів за кредитним договором [PERSON] . Так, на підтвердження передачі ТОВ «Мілоан» [PERSON] коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок, що зазначений відповідачем у кредитному договорі, позивачем надано платіжне доручення №59957302 від 24.02.2023, з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 15000 гривень за договором №103978634. Зазначений номер банківської карти - № [NUMBER] , на яку були перераховані кредитні кошти, співпадає із номером банківської карти відповідача, вказаним останнім у п.2.1 договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. Водночас, згідно п.4.3 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 01.04.2022) (далі - Правила), подаючи заявку за кредитним продуктом, що передбачає надання кредиту шляхом переказу суми кредиту на картковий рахунок, заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську карту, яка буде використана для зарахування коштів при позитивному рішенні по заяві. Товариство здійснює верифікацію доданої позичальником банківської карти. Для цього заявнику пропонується зробити відповідну перевірочну операцію по карті. У призначенні такої операції міститься код верифікації карти, який заявник має ввести на веб-сайті товариства у тому разі, якщо в процесі здійснення перевірочної операції не застосовується технологія 3DSecure. Таким чином товариство перевіряє, що банківська картка активна та заявник має доступ до управління картковим рахунком. Якщо перевірочну операцію по карті здійснено з блокуванням суми 1 грн. на картковому рахунку, після верифікації картки, таке блокування скасовується. Дізнатися код верифікації картки заявник може наступними способами: 1) у електронному (SMS) повідомленні про операцію, якщо банк, що емітував картку, надсилає повідомлення про операції по карті: 2) через інтернет-банк, переглянувши операції по карті; 3) зателефонувавши до служби підтримки банку, що емітував картку. Згідно п. 4.4. Правил, товариство не отримує повні реквізити банківської карти, які необхідні для здійснення операцій через Інтернет. Для платіжних операцій по картах товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системам Visa та MasterCard сервіс. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Враховуючи наведене, а також пояснення представника позивача, викладені у відповіді на відзив, суд зауважує, що ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи. Разом з тим, голослівно заперечуючи факт отримання кредитних коштів за вказаним договором, відповідач всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок або що зазначений картковий рахунок на час укладення кредитного договору 24.02.2023 йому не належав. Також відповідач не скористався своїм правом заявляти клопотання про витребування доказів, зокрема, не просив суд витребувати вищевказані докази, якщо не мав можливості отримати їх самостійно. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт надання ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошових коштів на виконання договору про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , надавши йому кредитні кошти в обумовлених кредитним договором розмірах. Однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань в повному обсязі не виконав, не повернув кредитні кошти, проценти за користування ними, комісію у визначений строк та розмірах, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно пунктів 1.3-1.4. договору, [PERSON] кредит надавався строком на 105 днів з 24.02.2023, пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11.03.2023, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.06.2023. Водночас п.2.3 договору про споживчий кредит передбачає його пролонгацію, у випадку виконання позичальником певних умов. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «Мілоан», [PERSON] відповідно до вимог п.2.3 договору, двічі сплачував відповідні частини процентів по кредиту, тіла кредиту і комісію за пролонгацію, і таким чином двічі (на 3 дні і на 7 днів) здійснював пролонгацію кредитного договору, у зв`язку з чим нарахування процентів за договором спочатку здійснювалося у розмірі визначеному п.1.5.2, п 2.3.1 договору, а потім відповідно до п.1.6, п.2.3.1 договору, а загальний строк кредитування було продовжено на 10 днів до 19.06.2023. З огляду на наведене, враховуючи пролонгації договору, суд вважає правомірним здійснення ТОВ «Мілоан» нарахувань процентів та комісії [PERSON] за договором про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 в період з 24.02.2023 по 19.06.2024 та в розмірах, що відображені у відомості про щоденні нарахування та погашення, складеній ТОВ «Мілоан», оскільки таке відповідає умовам кредитного договору. Відповідач та його представник заперечень щодо неправильності наданого позивачем розрахунку сум заборгованості не заявляли, належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно, не надав, власний розрахунок не подав. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст.525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 в розмірі 52773,86 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved