Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

[PERSON] , законний представник , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого [PERSON] у червні 2025 року звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] ,який є законним представником неповнолітнього відповідача [PERSON] , про стягнення на її користь 150000 грн моральної шкоди,72000 грн -судових витрат за надання професійної правової допомоги та судового збору . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 13 лютого 2024 року біля 16:45 год. неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в приміщенні Ратнівського ліцею № 2 ім. М. Заліпи Ратнівської селищної ради, умисно спричинили тілесні ушкодження її неповнолітньому сину - [PERSON] , [INFO] . Зокрема, неповнолітній [PERSON] завдав її неповнолітньому синові [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та паталогічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] зубів без порушення цілісності пульпової камери. 27 лютого 2024 року за її заявою за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато здійснення досудового розслідування кримінального проступку. У висновку експерта № 66 (додаткова) від 29.04.2024 року на підставі постанови, приймаючи дані наданої медичної документації, і із висновку експерта №61 від 24.04.2024 року на гр. [PERSON] , 2009 року народження, з протоколу допиту свідка,лікаря-хірурга КНП Ратнівська ЦРЛ [PERSON] від 29.04.2024, судово-медичний експерт [PERSON] дійшов до наступних судово-медичних підсумків: «1.2.3.4.5. При проведенні судово-медичної експертизи в гр-на [PERSON] , 2009 р.н. виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; паталогічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] зубів без порушення цілісності пульпової камери. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмету (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею за механізмом - удар, можливо при обставинах вказаних в описовій частині постанови, внаслідок удару (руками, в мінімальній кількості двох травматичних дій. Судово-медичних даних, що вищевказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту немає. Тілесні ушкодження у гр-на [PERSON] ,2009 р.н., у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шість діб (П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995). Стверджує, що на підставі вищевикладеного, ухвалою Ратнівського районного суду від 02.04.2025 справа №166/850/24 неповнолітнього [PERSON] визнано винним, у вчинені кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме застосовано примусові заходи виховного характеру. Вказує, що станом на дату подання цивільного позову [PERSON] продовжує лікування від фізіологічних та психологічних наслідків завданих йому тілесних ушкоджень і невідомо ще скільки витрат на лікування потрібно буде зробити в подальшому. Враховуючи вимоги ст. ст. 23 , ч.1 ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 61, ч.1 ст. 128 КПК України, оцінює розмір морального відшкодування у 150000 грн. Зазначає, що моральні страждання [PERSON] полягають: у постійному душевному болі,зумовленому самою лише думкою про те, що по відношенню до нього у присутності однокласників вчинено протиправне діяння, спрямоване на приниження його в очах останніх; у стражданнях, зумовлених погіршенням стану здоров`я [PERSON] та необхідністю лікування, внаслідок вищевказаних дій [PERSON] . Зокрема вищезазначені протиправні дії цивільного відповідача призвели до таких порушень фізичного здоров`я її сина як головний та серцевий біль, безсоння, розлади нервової системи, підвищення артеріального тиску тощо; у різкому загостренні почуття образи на свого кривдника, заниження самооцінки та впевненості у своїх можливостях, деформації власного «Я»; у втраченій душевній рівновазі та душевному спокої, що проявляється в різких проявах немотивованої тривоги та страхів; у переживаннях, зумовлених глибокою депресією, внутрішнім дискомфортом та незадоволеністю собою і власним життям;у глибокій фіксації на проблемі образи до свого кривдника на коло близького оточення (сім`я, родичі, близькі знайомі), і в кінцевому результаті, до самого себе; у втраті душевного спокою, що зумовлена необхідністю судового захисту своїх порушених прав як потерпілого та цивільного позивача. Завдана відповідачем моральна шкода та негативні наслідки, які вона (шкода) спричинила вимагають від неї та її неповнолітнього сина додаткових зусиль для організації його життя, а саме:зусиль для відновлення стану фізичного і душевного здоров`я, погіршеного в результаті протиправних дій відповідача; зусиль для відновлення нормальних стосунків з оточуючими людьми; додаткових зусиль для матеріального забезпечення її сім`ї; додаткових зусиль, спрямованих на судовий захист її порушених прав. Окрім цього, розмір наданої їй професійної правничої допомоги у даній справі становить 72 000 гривень. Відповідно до договору (правової) правничої допомоги від 19.04.2024 з адвокатом Півень Г.В., сума правничої допомоги становить 42 000 грн. та з договором (правової) правничої допомоги адвоката Бондара Р.І. від 26.10.2024 №26/10/24/1 сума становить 30 000 грн. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь 150000 гривень моральної шкоди , 72000 грн витрат з надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі , судовий збіру. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 27.06.2025 року відкрито провадження у справі. 04.07.2025 року від представника відповідача Панасюка І. І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, оскільки розмір заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат не обгрунтований належними та допустимими доказами, не відповідає вимогам розумності і справедливості , не враховує поведінку потерпілого. Судове засідання 31.07.2025 року відкладено за клопотання представника законного представника адвоката Панасюка І. І.. До суду 06.09.2025 року адвокатом Пангасюком І. І. подано заяву про долучення доказів : скаргу на дії та рішення дізнавача СД ВП № 2 ( сел Ратне ) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 08.08.2025 року, копію постанови від 31.01.2025 року про закриття кримінального провадження № 12024035570000068 від 30.05.2024 року за ч.1 ст. 126 КК України , супровідну ст. дізнавача СД ВП № 2 ( сел Ратне ) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області із датою отримання постанови [PERSON] та поновити строк на їх подачу. Судове засідання 05.09.2025 року відкладено за клопотанням законного представника позивача [PERSON] .. Ухвалами суду від 29.09.2025 року ( протокольно) долучено до матеріалів справи докази: скаргу на дії та рішення дізнавача СД ВП № 2 ( сел Ратне ) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 08.08.2025 року, копію постанови від 31.01.2025 року про закриття кримінального провадження № 12024035570000068 від 30.05.2024 року за ч.1 ст. 126 КК України , супровідну ст. дізнавача СД ВП № 2 ( сел Ратне ) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області із датою отримання постанови [PERSON] , квитанцію про сплату судового збору [PERSON] у розмірі 808 грн. У судовому засіданні законний представник позивача , представник потерпілого позов підтримали, з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити. Відповідач , його законний представник , представник законного представника позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в відзиві, просили у задоволені позову відмовити. У відзиві зазначено, що законний представник покликається на висновок експерта № 66 від 29.04.2024 року та вказує, що 13 лютого 2024 року біля 16:45 год неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в приміщенні Ратнівського ліцею № 2 ім. М. Заліпи Ратнівської селишної ради , умисно спричинили тілесні ушкодження неповнолітньому [PERSON] . Так, неповнолітній [PERSON] завдав неповнолітньому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми , струсу головного мозку та паталогічної рухливості 1 ступеня 12 зуба і травматитчного відлому емалі коронкової частини [NUMBER] зубів без порушення цілісності пульпової камери .Разом з тим, не конкретизує хто і в якій саме мірі завдав своїми діями моральної шкоди неповнолітньому [PERSON] ..Проте, із ухвали Ратнівського районного суду від 02.04.2025 року у справі№ 166/850/24 , як доказ завданої моральної шкоди , вбачається, що неповнолітній [PERSON] завдав лише одного удару по руці [PERSON] , не спричинивши своїми діями значної шкоди здоров`ю потерпілого. Крім того, вважає, що заявлений у позові розмір відшкодування моральної шкоди спрямований швидше на збагачення , а не відшкодування реальних страждань. При визначенні розміру відшкодування необхідно врахувати вимоги розумності і справедливості. Вказує, що із змісту ухвали Ратнівського районного суду від 02.04.2025 року слідує, що [PERSON] своєю негативною поведінкою спровокував конфлікт , в результаті саме якого [PERSON] завдав йому фізичного болю. Стосовно судових витрат , то адвокат зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу , суд має перевірити заявлені витрати зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг повинні відповідати критерію реальності таких витрат . При цьому ,розмір процесуальних витрат входить до предмета доказування у кримінальному провадженні. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 02.04.2025 року, яка набрала законної сили 05.05.2025 року, визнано,\~\~що\~\~неповнолітній [PERSON] учинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст.126 КК України та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у\~\~ виді\~\~застереження та передачі\~\~ неповнолітнього\~\~ під\~\~ нагляд\~\~ батька\~\~ [PERSON] , [INFO] , на строк один рік. Частинами 1, 6 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із змісту ухвали Ратнівського районного суду від 02.04.2025 року у справі № 166/850/24 дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 КК України та установлено, що [PERSON] наніс удар стільцем [PERSON] у ліву руку , завдавши останньому фізичного болю. Таким чином, оскільки факт заподіяння відповідачем неповнолітнім [PERSON] фізичного болю позивачу неповнолітньому [PERSON] доведено вищезазначеною ухвалою суду , обставини заподіяння фізичного болю не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України). Суд, в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у сумі 150000 ( сто п`ятдесят тисяч) гривень, законний представник [PERSON] зазначає, що її син [PERSON] отримав моральну шкоду, яка полягає:у постійному душевному болі, зумовленому самою лише думкою про те, що по відношенню до нього у присутності однокласників вчинено протиправне діяння, спрямоване на приниження його в очах останніх; у стражданнях, зумовлених погіршенням стану здоров`я [PERSON] та необхідністю лікування, внаслідок вищевказаних дій [PERSON] . Зокрема вищезазначені протиправні дії цивільного відповідача призвели до таких порушень фізичного здоров`я її сина як головний та серцевий біль, безсоння, розлади нервової системи, підвищення артеріального тиску тощо; у різкому загостренні почуття образи на свого кривдника, заниження самооцінки та впевненості у своїх можливостях, деформації власного «Я»; у втраченій душевній рівновазі та душевному спокої, що проявляється в різких проявах немотивованої тривоги та страхів; у переживаннях, зумовлених глибокою депресією, внутрішнім дискомфортом та незадоволеністю собою і власним життям;у глибокій фіксації на проблемі образи до свого кривдника на коло близького оточення (сім`я, родичі, близькі знайомі), і в кінцевому результаті, до самого себе; у втраті душевного спокою, що зумовлена необхідністю судового захисту своїх порушених прав як потерпілого та цивільного позивача. Окрім того, ці наслідки, які спричинала моральна шкода вимагають зусиль для відновлення стану фізичного і душевного здоров`я, погіршеного в результаті протиправних дій відповідача, зусиль для відновлення стосунків з оточуючими людьми, для матеріального забезпечення сім`ї, для захисту порушених прав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Однак, доводи законного представника [PERSON] щодо спричинення її сину глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені останньою в ході судового розгляду. Зважаючи на доведеність факту наявності в діях відповідача складу кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, враховуючи вимоги розумності, справедлмвості,добросовісності, виваженості, поведінку сторін при конфлікті,враховуючи обставини справи та нетривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачеві 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок моральної шкоди. Твердження позивачки [PERSON] , що розгляд кримінального провадження тривав один рік, неповнолітній [PERSON] знаходився на лікуванні та продовжує лікування від фізіологічних та психологічних наслідків від отримання фізичного болю від дій неповнолітнього [PERSON] не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Також [PERSON] не доведено, що саме від нанесеного удару дерев`яним стільцем у ліву руку, внаслідок чого [PERSON] отримав фізичну біль, він мав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку , патололгічної рухливості 1 ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронної частини [NUMBER] зубів без порушення цілісності пульпової камери. Всі інші твердження [PERSON] стосовно отримання негативних наслідків від дій неповнолітного [PERSON] , не заслуговують на увагу та не підтверджені будь-якими доказами беручи до уваги, як зазначено у позові, що неповнолітній [PERSON] завдав її сину [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, патололгічної рухливості 1 ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронної частини [NUMBER] зубів без порушення цілісності пульпової камери. За нормами ч.1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини ( ч.2 ст. 1179 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Стосовно розміру відшкодування наданої професійної допомоги, то суд виходить з наступного. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження вказаних витрат на юридичну допомогу представник позивачки подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 19.04.2024 року ; договір про надання правничої допомоги № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року, додаткова угода від 26.10.2024 року до договору № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року. Водночас, наданими законним представником позивача доказами не підтверджуються понесені [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 72000 грн, оскільки з них неможливо встановити які саме послуги були надані адвокатом в межах якого кримінального провадження, оскільки відсутній детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Так, відповідно до п.3.1 Догвору про надання правової допомоги від 19.04.2024 року зазначено вартість послуг адвоката обумовлена п.1 1 цього договору на стадії дізнання, досудового слідства та під час судового розгляду даної справи становить 7000 грн на місяць. Разом з тим, у п.1.1 вказаного договору , не зазначено кримінальне провадження в межах якого адвокат Півень Г. В. представляв інтереси [PERSON] як потерпілого , цивільного позивача в органах дізнання, досудового слідства , інших правоохоронних та судових органах. Таким чином , [PERSON] не доведено вартість правничої допомоги 42000 грн наданих послуг адвокатом Півень Г. В. відповідно до Догвору про надання правової допомоги від 19.04.2024 року у кримінальному провадженні № 12024035570000065 від 23.05.2924 року. Аналогічно не доведено вартість правничої допомоги 30000 грн наданих послуг адвокатом Бондарем Р. І. відповідно до договір про надання правничої допомоги № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року, додаткова угода від 26.10.2024 року до договору № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року у кримінальному провадженні № 12024035570000065 від 23.05.2924 року, оскільки на підтвердження отримання від [PERSON] адвокатом Бондарем Р. І. 30000 грн не долучено документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, відмовити у задоволенні стягнення із [PERSON] на користь законного представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , судові витрати з надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 72000 грн. Поряд з цим, згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь законного предсчтавнитка [PERSON] судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 201,87 (10000:150000х3028=201,87) грн.

Outcome: partial