Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона познайомилася з відповідачем коли була вагітною. [INFO] народилася дочка, [PERSON] , що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 16.07.2015 № 00015592372. Відповідач у справі визнав батьківство відносно [PERSON] та є її батьком. Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 05.12.2024 відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 126 СК України, батько - [PERSON] . 02 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін у справі народився син, [PERSON] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019, справа № 182/8528/18, шлюб між сторонами у справі було розірвано. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, діти перебувають на утриманні позивачки. 19.08.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Кондус Л.А. Ухвалою судді від 25.08.2025 вказану цивільну справу суддею прийнято до свого провадження. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області - Бірзул Т.В. проти заявлених вимог не заперечує та просить ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши учасників справи, з`ясувавши думку дитини, та дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачка познайомилася з відповідачем коли була вагітною. [INFO] народилася дочка, [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 16.07.2015 № 00015592372. Відповідач у справі визнав батьківство відносно [PERSON] та є її батьком. До матеріалів справи також додано копію свідоцтва про народження [PERSON] , виданого повторно 02 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, де сторони у справі вказані батьками дитини (а.с.8). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 05.12.2024 відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 126 СК України, батько - [PERSON] (а.с.9-10). 02 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). [INFO] у сторін у справі народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019, справа № 182/8528/18, шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с.17). Відповідно до довідок від 05.08.2024 Центрального управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у Соборному районі позивачка разом з дітьми взята на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.19, 20). 22.10.2024 співробітниками управління служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпропетровської міської ради були обстежені умови проживання за адресою фактичного проживання позивачки з дітьми: [ADDRESS] , умови проживання задовільні (а.с.22). [PERSON] та [PERSON] навчаються в Червоногригорівському ліцеї Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Відповідно до характеристик від 14.10.2024 №61, 62 [PERSON] в ліцеї навчається з 2022 року, а [PERSON] в ліцеї навчається з 01 вересня 2024 року. Батько [PERSON] за час навчання дітей в ліцеї, жодного разу не поцікавився навчанням та інтересами дітей, з сім`єю він не проживає, у вихованні дітей участі не бере (а.с.24, 25). Відповідно до ч.2 чт. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Судом в судовому засіданні вислухано думку дитини [PERSON] . У [PERSON] проблеми зі здоров`ям, стійкі помірні порушення психічних функцій, що підтверджується копією висновку ЛКК КП ДБКЛПД ДОР від 02.12.2024 (а.с.29). З 27.11.2024 по 09.12.2024 мати з сином знаходилися в лікарні. За результатами обстеження було рекомендовано: явка до психіатра за місцем проживання, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15952/2024 (а.с.27-28). Питання в тому, що до лікаря-психіатра дитину можна привести на обстеження лише двом батькам, , щоб згода на обстеження у лікаря-психіатра була від обох батьків. Однак батько [PERSON] , [PERSON] відмовляється приїздити до м.Дніпра та не дає такої згоди на огляд його сина лікарем-психіатром. До матеріалів справи начальником служби у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради також долучено рішення виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 25.09.2025 №271 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] » (а.с.80-81) та Висновок (Додаток до рішення виконавчого комітету 25.09.2025 №271) органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.82-84). З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що відповідач з 2019 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не бере участі у вихованні дітей, матеріально не утримує, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, з дітьми не підтримує жодних відносин. Позивачка самостійно займається вихованням та утриманням дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання своїх дітей і не виконує обов`язків по піклуванню за ними, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, не приймає участі у їх вихованні. Діти перебувають на утриманні позивачки, що підтверджується вищевказаними документами. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивачка і звернулася до суду з таким позовом. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою. Позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд дійшов висновку про залишення цієї вимоги без розгляду, оскільки з відповідача стягнуто аліменти, що підтверджується копією судового наказу від 28.08.2018 (справа № 195/1133/18) (а.с.85). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Отже, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідач не заперечує проти позовних вимог, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: partial