Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до прийняття незаконних рішень уповноваженими особами поліції та прокуратури, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 2 300 000 (два мільйони триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок системного неналежного виконання службових обов`язків посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Рівненської обласної прокуратури. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 27 серпня 2019 року він звернувся до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 190 КК України. Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області було отримано заяву скаржника та надіслано відповідь № 12431/200/06-19 за підписом заступника начальника Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області повідомлено, що за фактом розгляду ГУНП в Рівненській області згадану заяву [PERSON] приєднано до матеріалів внесених до ЄРДР за № 12019180010005145, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. У зв`язку з тим, що за заявою від 27.08.2019 року не було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, він подав скаргу до Рівненського міського суду Рівненської області на бездіяльність Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області. 16 вересня 2019 року слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області прийнято ухвалу у справі № 569/17018/19, якою було зобов`язано уповноважену особу Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України від 27.08.2019 та повідомити його письмово, у встановленому законом порядку і строки, про початок кримінального провадження. 25.09.2019 за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019180010005845. Правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). У вказаному кримінальному провадженні його визнано потерпілим. Як потерпілим у справі, ним неоднорозово заявлялись клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, та експертизи давності документів, клопотання про допит свідків, які слідством були проігноровані. 20 лютого 2025 року він отримав постанову про закриття кримінального провадження від 06 лютого 2025 року. Зазначає, що на даний час протягом шести років триває порушення його прав, оскільки органами досудового слідства та прокуратури не виконувались їх основні функції щодо забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави, оскільки він неодноразово змушений був звертатись до Рівненського міського суду Рівненської області щодо бездіяльності органів слідства, а також з і скаргами на постанови про закриття кримінального провадження. Вважає, що факт неналежного виконання посадових обов`язків працівниками поліції та прокуратури встановлений компетентним органом - Рівненським міським судом Рівненської області - яким було прийнято вісім рішень, які підтверджують системне неналежне виконання дізнавачем, прокурором службових обов`язків під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Більш того, на його думку, відповідачі, виносячи та погоджуючи незаконні рішення щодо закриття кримінальних проваджень, грубо порушили вимоги чинного законодавства України та особисті майнові та немайнові права позивача, оскільки позивач, як громадянин України має право на захист своїх прав державними органами. Просить суд врахувати, що неодноразове, системне прийняття дізнавачами (слідчими) протиправних постанов про закриття кримінального провадження, їх бездіяльність, невиконання зобов`язань, встановлених у рішеннях Рівненського міського суду Рівненської області, і попри прийняті вище зазначені рішення, неналежне виконання посадових обов`язків, призвело до невиконання одного з основоположних завдань кримінального провадження, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Клопотання потерпілого не були розглянуті, свідки не допитані, документи для проведення слідчих дій не вилучені. Цією бездіяльністю були порушені права позивача як потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Все це знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданими йому моральними стражданнями. Загалом підставою для відшкодування моральної шкоди є саме систематичні факти скасування слідчими суддями постанов про закриття кримінальних проваджень, що свідчить про регулярні прийняття уповноваженими особами поліції незаконних рішень, неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків, а з боку Рівненської обласної прокуратури, що призвело до неповноти, неефективності, затягування та неправомірної бездіяльності досудового розслідування. Таким чином, вважає, що йому заподіяна моральна шкода внаслідок невиконання посадовими особами службових обов`язків, яку він оцінює у 2 300 000 грн. Просить позовні вимоги задоволити. У поданому відзиві на позовну заяву від 03.06.2025 представник ГУНП в Рівненській області Раєвська В.А. просить в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що сам факт реалізації [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності дізнавача під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.04.2024 у справі № 569/1819/23 позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду від 18.07.2024 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.04.2024 у справі № 569/1819/23 залишено без змін. Рішення у даній справі набрало законної сили. Тобто, позивачем подавався позов до цих саме відповідачів з тим самим предметом та тих самих підстав. Враховуючи викладене, ГУНП в Рівненській області вважає, що цивільний позов [PERSON] повинен бути залишений без розгляду. 09.06.2025 у відповіді на відзив від 03.06.2025 [PERSON] вказує на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів позивачу завдану моральну шкоду, яка проявилась у стражданні та приниженні, яких було завдано. У нього з`явилось відчуття розчарування внаслідок тривалої несправедливості та невизначеності. Загальна сума відшкодування моральної шкоди пов`язана з тривалим характером протиправних дій (бездіяльності) відповідачів. У зв`язку з цим заявлено позовні вимоги про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. 09.06.2025 у поданому відзиві представник Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В. зазначає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на таке. Позивачем не надано доказів щодо факту спричинення йому моральної шкоди, протиправності дій органів прокуратури та поліції, причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками. При цьому, необхідно враховувати правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.03.2019 у справі № 338/12193/16-ц, згідно з якою реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії" та від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. Просить у задоволенні позову відмовити. 10.06.2025 до суду надійшли пояснення від представника Державної казначейської служби України Самойлової С.І., в яких зазначають, що позивачем безпідставно ототожнено поняття "Державний бюджет України" та "Державна казначейська служба України". Жодних прав та інтересів позивача казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Просять відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року задоволено заяву судді Рівненського міського суду Рівненської області Панас О.В. про самовідвід у цивільній справі. Ухвалою суду від 23 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів у цивільній справі задоволено. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задоволити позов із підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача ГУНП в Рівненській області Раєвська В.А., представник відповідача Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В. та представник Державної казначейської служби Самойлова С.І. просили у позові відмовити, з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях. 01.08.2025 у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він був слідчим у даному провадженні, а тому знає позивача по справі - [PERSON] , оскільки той був учасником кримінального провадження. Ним як слідчим було прийнято ряд процесуальних рішень. 09.09.2025 у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він був слідчим у даному провадженні, проте не уповноважений правом відкривати кримінальні провадження, оскільки повноваження є тільки у керівників. Обставин справи не пам`ятає, оскільки даний факт був у 2019 році. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження № 12019180010005845 від 25.09.2019 року, матеріали позовної заяви, відзивів, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Листом № 12431/100/06-19 від 30.08.2019 року йому повідомлено, що вказану заяву приєднано до матеріалів внесених до ЄРДР № 1219180010005145, за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України. (том 1 а.с. 15) У зв`язку з тим, що за заявою від 27.08.2019 не було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 190 КК України, а досудове розслідування не було розпочато, позивач подав скаргу до Рівненського міського суду Рівненської області на бездіяльність Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР. 16 вересня 2019 року слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області прийнято ухвалу у справі № 569/17018/19, якою було зобов`язано уповноважену особу Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України від 27.08.2019 та повідомити його письмово, у встановленому законом порядку і строки, про початок кримінального провадження. (том 1 а.с. 16) 25.09.2019 за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019180010005845. Правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). (том 1 а.с. 17) Судом було витребувано матеріали кримінального провадження № 12019180010005845. (далі по тексту - кримінальне провадження) З матеріалів дослідженого в судовому засіданні кримінального провадження слідує, що до матеріалів справи кримінального провадження долучено заяву [PERSON] від 23.09.2019 про реєстрацію кримінального провадження на підставі ухвали суду м. Рівне, копія ухвали Рівненського міського суду від 16.09.2019, копію паспортних даних [PERSON] , копія посвідчення ветерана війни [PERSON] , копія витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Рівненської міської ради № 8 від 13.06.2006, копія витягу з Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 115 від 13.06.2006, копія заяви [PERSON] міському голові від 28.10.2003, копія відповіді [PERSON] з відділу по обліку та розподілу житла від 29.03.2005, копія договору застави від 02.08.2002, копія інформації "Рівненського міського бюро технічної інвентаризації", копії довідки ЖКП видана [PERSON] , копія довідки відділу по обліку та розподілу житла про те, що [PERSON] є учасником бойових дій, копія заяви від 04.04.2005 [PERSON] міському голові, копія повідомлення від 26.05.2006 [PERSON] з відділу по обліку та розподілу житла, копії протоколів допиту як свідків [PERSON] та начальника відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету [PERSON] (матеріали кримінального провадження в 1 томі на 216 аркушах) Судом також встановлено, 07.10.2019 [PERSON] було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12019180010005845 від 25.09.2019. (том 1 а.с. 18) 22.11.2019 слідчим СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області Левчиком В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019180010005845 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу злочину. (том 1 а.с. 19-20) З ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 13.01.2020 у справі № 569/23712/19 слідує, що "Слідчим не виконана вимог статті 2 КПК України. Зі змісту постанови, не вбачається про вчинення будь яких дій, які спрямовані на отримання доказів у кримінальному провадженні. Слідчий у мотивувальній частині постанови обмежився висновком про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, при цьому не встановив коло осіб, стосовно яких прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Крім цього, викладені у скарзі факти є переконливими і потребують додаткової перевірки". Таким чином, слідчий суддя скасував постанову про закриття кримінального провадження. (том 1 а.с. 22) Судом також встановлено, що 29.11.2019 [PERSON] заявлялися клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та експертизи давності документа, клопотання про допит свідків. (том 1 а.с. 23-28) Однак, як слідує з матеріалів дослідженого кримінального провадження жодних процесуальних дій щодо розгляду вказаних клопотань потерпілого вчинено не було, жодна відповідь про задоволення чи про відмову у задоволенні вказаних клопотань [PERSON] не надходило. В подальшому судом встановлено, що 16 квітня 2021 року старшим дізнавачем СД Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Краськом І.Г. повторно було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 12019180010005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України. (том 1 а.с. 30-31) Не погоджуючись із даною постановою, потерпілий [PERSON] звернувся до суду із скаргою. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2021 у справі № 569/23712/19 констатовано, що старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Краськом І.Г. з моменту прийняття кримінального провадження за № 12019180010005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до свого провадження не виконано вказівки прокурора, не розглянуті клопотання [PERSON] (том 1 а.с. 53-55, а.с. 143-144 кримінального провадження) У зв`язку з цим постанова старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г. від 16.04.2021, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин, не провів усіх необхідних слідчих дій, а саме не виконано вказівки прокурора та не розглянуті клопотання [PERSON] . Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення. У зв`язку з цим постанову про закриття кримінального провадження від 16.04.2021 було скасовано. Згодом позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на бездіяльність старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г., яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов`язаний був вчинити у встановлений законом строк, а також просив зобов`язати дізнавача розглянути клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, про допит свідків, про призначення експертизи давності документа. В ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 16.08.2021 у справі № 569/23712/19 вказано: "При цьому дізнавачем не провадяться слідчі дії, не розглядаються заявлені заявником клопотання. Враховуючи, що досудове розслідування кримінального провадження відновлено, клопотання подані [PERSON] слід розглянути та про прийняте рішення повідомити у встановленому законом порядку". Зазначеною ухвалою було зобов`язано старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г. розглянути клопотання [PERSON] і про результати розгляду повідомити у встановленому законом порядку. (т. 1, а.с. 56, а.с. 152 кримінального провадження) 12 червня 2023 року був направлений адвокатський запит №14-з від 27.09.2022 про надання інформації стосовно наявності процесуального рішення, прийнятого за результатами здійснення досудового розслідування, внесеного в ЄРДР за №12019180010005845 від 25 вересня 2019 року та за наявності такого надіслати копію документу. Однак відповідь у встановлений ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на адвокатський запит не було надано. (том 1 а.с. 32, та а.с. 173 кримінального провадження) 25 травня 2023 року був направлений знову адвокатський запит про надання інформації стосовно наявності процесуального рішення, прийнятого за результатами здійснення досудового розслідування, внесеного в ЄРДР за № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року та за наявності такого надіслати копію документу. (том 1 а.с. 33, та а.с. 171 кримінального провадження) У відповіді від 31.05.2023 на адвокатський запит зазначалося про те, що на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду про внесення відомостей до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України по факту вчинення шахрайських дій здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019180010005845 від 25 вересня 2019 року, у якому на даний час прийнято рішення про закриття відповідно до п. 2 ч. 1. ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження не скасовано органами прокуратури та суду, як незаконне та необґрунтоване. (а.с. 34 том 1) У зв`язку з цим, знову був направлений адвокатський запит № 131-з від 12.06.2023 про надання інформації стосовно наявності процесуального рішення, прийнятого за результатами здійснення досудового розслідування, внесеного в ЄРДР за № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року та за наявності такого надіслати копію документу. Однак відповідь у встановлений ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на адвокатський запит не було надано. (том 1 а.с. 35) З огляду на це, позивач звернувся до слідчого судді зі скаргою щодо скасування постанови старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г. про закриття кримінального провадження № 12019180010005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; зобов`язання дізнавача розглянути адвокатський запит адвоката Редзеля М.М. від 12.06.2023, про результат розгляду якого повідомити його і його представника. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2023 у справі № 569/23712/19 зобов`язано дізнавача, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження №12019180010005845 від 25.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, розглянути адвокатський запит представника [PERSON] - адвоката Редзеля М.М. від 12.06.2023 (№131з), у строк відповідно до вимог ст. 220 КПК України, з моменту отримання копії даної ухвали про що повідомити останніх. (том 1 а.с. 52) На надісланий адвокатський запит №195-з від 29.06.2023 до Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області була надана відповідь від 05.07.2023 із додатком постанови про закриття кримінального провадження від 07.09.2021. (том 1 а.с. 37-39) Також судом встановлено, що позивач повторно був змушений звернутися до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на постанову від старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області про закриття кримінального провадження № 12019180010005845 від 25.09.2019. В ухвалі слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25.07.2023 у справі № 569/23712/19 зазначено, що копія оскаржуваної постанова про закриття кримінального провадження від 07.09.2021 отримана [PERSON] тільки 05.07.2023. Крім того, слідчий суддя вказав, що старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старший лейтенантом поліції з моменту прийняття кримінального провадження за № 12019180010005845 від 25.09.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, до свого провадження не проведено жодної слідчої дії для перевірки доводів потерпілого з метою встановлення істини по справі. У зв`язку з вищевикладеним постанова старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області від 07 вересня 2021 року, є незаконною і необґрунтованою, дізнавачем не було допитано свідків, клопотання про призначення яких та допит яких неодноразово заявлялися [PERSON] . Крім того, дізнавачем не було вжито всіх заходів для перевірки обставин, не проведено усіх необхідних слідчих дій, а саме не виконано вказівки прокурора, не розглянуті мої клопотання. Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дізнавач не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення. Відтак, ухвалою від 25.07.2023 було скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 07.09.2021 і зобов`язано старшого дізнавача СД Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г. відновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019180010005845, відомості щодо якого внесені 25.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і провести досудове розслідування. (том 1 а.с. 52) 10 серпня 2023 року позивач звернувся до керівника Рівненської обласної прокуратури зі скаргою на невиконання ухвали від 25.07.2023 і просив притягнути старшого дізнавача СД Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. (том 1 а.с. 40) Відповідь щодо розгляду вказаного звернення не надходила. Згодом позивач звернувся до суду з клопотанням про встановлення для дізнавача та прокурора (уповноваженої особи) процесуального строку, обґрунтовуючи тим, що ухвала від 25.07.2023 залишається невиконаною. З дослідженої в судовому засіданні ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024 слідує, що з дня постановлення ухвали старшим дізнавачем СД Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Краськом І.Г. не було призначено почеркознавчої експертизи та експертизи давності документа, не було допитано свідків, клопотання про призначення яких та допит яких неодноразово заявлялися [PERSON] . Крім того, дізнавачем не було вжито всіх заходів для перевірки обставин, не проведено усіх необхідних слідчих дій, а саме не виконано вказівки прокурора, не розглянуті клопотання потерпілого. Викладені факти, які підтверджені відповідними документами та матеріалами кримінального провадження, свідчать про суттєві недоліки в роботі дізнавачів, неналежне процесуальне керівництво, які призвели до суттєвого порушення розумних строків досудового розслідування. Відтак, суд ухвалив встановити для дізнавача та прокурора (уповноваженої особи) процесуальний строк в 1 місяць з часу отримання копії даної ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), у кримінальному провадженні № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року; контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на уповноваженого прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180010005845 від 25 вересня 2019 року. (том 1 а.с. 42) 05 червня 2024 року було направлено адвокатський запит під номером № 167-3 із проханням надати інформацію про те, які процесуальні дії було проведено, необхідні та достатні для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), у кримінальному провадженні № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року, на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024. (том 1 а.с. 43) 10 червня 2024 року була отримана відповідь на вищезгаданий адвокатський запит, в якій зазначалося, що будь-якої ухвали з Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024 у матеріалах зазначеного кримінального провадження немає. (том 1 а.с. 44) 26 червня 2024 року було направлено аналогічний адвокатський запит із додатком копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024, на який дали відповідь, що за наслідками досудового розслідування будуть прийняті процесуальні рішення та у відповідності до ст. 111 КПК України про них буде повідомлено. (том 1 а.с. 45) 18 вересня 2024 року знову було направлено адвокатський запит із додатком копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024, з проханням дії було проведено, необхідні та достатні для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), у кримінальному провадженні № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року, на виконання згаданої ухвали. (том 1 а.с. 46) Відповіддю було повідомлено, що на даний час у зазначеному кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі дії з метою з`ясування всіх фактичних даних, на підставі яких буде встановлено наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. (том 1 а.с. 47) Зважаючи на таку бездіяльність щодо невиконання вимог суду, 26 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до керівника Рівненської обласної прокуратури Рудницького А.М. із заявою про вчинення злочину і про притягнення старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, за невиконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024. (том 1 а.с. 48) Відповідно до територіальної юрисдикції згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства керівником Рівненської обласної прокуратури було направлено для розгляду по суті заяву [PERSON] до Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області щодо можливого вчинення кримінального правопорушення та з інших питань. (том 1 а.с. 49) Судом встановлено, 23 січня 2025 року було направлено адвокатський запит із додатком копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2024, з проханням надати інформацію про те, які процесуальні дії було проведено, необхідні та достатні для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), у кримінальному провадженні № 12019180010005845 від 25 вересня 2019 року, на виконання згаданої ухвали. Відповіддю від 29.01.2025 було повідомлено, що старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області Краськом І.Г. не проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. (том 1 а.с. 50) З огляду на це, позивач знову звернувся зі скаргою до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області на бездіяльність дізнавача. В ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2025 суд констатував, що у цьому кримінальному провадженні існують істотні недоліки в роботі дізнавачів, неналежне процесуальне керівництво, які призвели до надати інформацію про те, які процесуальні суттєвого порушення розумних строків досудового розслідування. Слідчий суддя вказав з 02 квітня 2024 року (день винесення ухвали) і по цей час старшим дізнавачем СД Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Краськом І.Г. було проявлено бездіяльність та не виконано вимог суду, а саме не проведено необхідних і достатніх слідчих дій для закінчення досудового розслідування, у тому числі клопотання [PERSON] дізнанням виконані і задоволені не були. (том 1 а.с. 57 - 59) Таким чином, ухвалою від 13.02.2025 зобов`язано старшого дізнавача СД Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Краська І.Г. виконати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2024 року, а саме розглянути клопотання [PERSON] 20 лютого 2025 року [PERSON] отримав постанову про закриття кримінального провадження від 06 лютого 2025 року, прийнята дізнавачем СД Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області лейтенантом поліції Смолінським Павлом Ігоровичем. (а.с. 209-213 кримінального провадження) Таким чином, судом встановлено, що є вісім судових рішень, в яких наголошується на численні порушення, допущені органами досудового розслідування. Працівники поліції неналежним чином виконували свої службові обов`язки. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення. Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis параграф 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); параграф 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Згідно з параграфом 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France) розумність тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи критерії, встановлені в практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та поведінку компетентних органів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Kemmache проти Франції (№ 1 та 2) від 27 листопада 1991 року, серія A № 218, с. 27, § 60). Згідно з параграфом 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92) Суд наголошує на тому, що розумність тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, встановлених у його прецедентній практиці, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних органів влади (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Kemmache проти Франції (№ 1 та 2) від 27 листопада 1991 року, Серія A № 218, с. 27, пункт 60). Необхідно, серед іншого, враховувати важливість того, що стоїть на кону для заявника в судовому процесі (див., наприклад, рішення у справі Phocas проти Франції від 23 квітня 1996 року, Звіти про рішення та рішення 1996-II, с. 546, пункт 71). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. У постанові від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року в справі № 362/15/16-ц, від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, від 1 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, від 22 рудня 2023 року в справі № 639/6667/21. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський Суд з прав людини у справі «КЕНТЕШ ТА БОРОДИНЯ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF KENTESH AND BORODUNYAv. UKRAINE) (Заяви № 44244/19 та № 26300/22) у рішенні від 18 січня 2024 року, зазначив наступне. У цій справі родичі заявників померли за різних обставин. Заявникам відмовляли у порушенні кримінальних справ, неодноразово закривали та відновлювали кримінальні провадження, повертали справи на додаткове розслідування внаслідок невжиття слідчими необхідних заходів. До Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) заявники скаржились за пунктом 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на непроведення ефективного розслідування смертей їхніх родичів, які не були результатом дій представників держави. Розглянувши скарги заявників, Європейський суд наголосив, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає з викладом подій скаржника, проте воно, у принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими - до встановлення та покарання винних осіб. Європейський суд зазначив, що у цій справі розслідування характеризувалися різними недоліками, які підірвали здатність органів досудового розслідування встановити обставини смерті родичів заявників, а також відповідальних осіб, якщо такі були. Посилаючись на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд дійшов висновку, що проведені у цих справах розслідування не відповідали критерію ефективності та констатував порушення процесуального аспекту статті 2 Конвенції. За цих обставин суд одноголосно 1. Вирішує об`єднати заяви; 2. Оголошує заяви прийнятними; 3. Постановляє, що ці заяви свідчать про порушення пункту 1 статті 2 Конвенції у зв`язку з непроведенням ефективного розслідування смертей родичів заявників, які не були результатом дій представників держави; 4. Постановляє, що: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. У пред`явленому до суду позові [PERSON] просить стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду діями органів досудового слідства та прокуратури, допущених в ході досудового розслідування кримінального провадження: № 12019180010005845 від 25.09.2019 (за ч. 1 ст. 190 КК - шахрайські дії щодо обліку і розподілу майна). У даному кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим. Так, кримінальне провадження № 12019180010005845 зареєстроване у ЄДРДР 25.09.2019, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 190 КК України, заявник вважав, що по факту шахрайських дій начальником відділу обліку та розподілу житла Рівненського міськвиконкому [PERSON] його було незаконно виключено із обліку на позачергове отримання житла. 20.11.2019 [PERSON] у даному кримінальному провадженні був допитаний як потерпілий. У подальшому у даному кримінальному провадженні проводилося ряд процесуальних дій, ухвалювалися постанови слідчими суддями. Встановлено, що постановою дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 06.02.2025 постановлено закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄДРДР 25.09.2019 за № 12019180010005845, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні тривало з 25.09.2019 по 06.02.2025 та було закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У мотивувальній частині постанови слідчий вказав, що в ході досудового розслідування встановлено, що вищенаведені факти перебували на розгляді у Рівненському міському суді, Житомирському апеляційному суді та Вищому адміністративному суді України. Встановлено, що Вищим адміністративним судом України від 13.11.2013, винесено ухвалу про залишення без задоволення касаційної скарги [PERSON] по даному факту, а також ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2012 та постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 15.07.2011, про відмову в задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування рішення Рівненської міської ради від 13.06.2006 за № 115 про розгляд звернення громадян, підприємств та організацій міста з житлових питань призначення перевірки відділу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради та стягнення моральної шкоди залишено без змін. У травні 2006 року до міського голови та до начальника відділу обліку га розподілу житла звернулася [PERSON] та повідомила, що її колишній чоловік, з яким вона проживала у цивільному шлюбі, [PERSON] при включенні його на квартирний облік при міськвиконкомі для позачергового отримання житла, як інваліда війни, приховав відомості про отримання ним квартири від міськвиконкому, у зв`язку з чим вона вважає, що він не має права перебувати на квартирному обліку. При перевірці заяви [PERSON] було встановлено, що згідно з рішенням міськвиконкому від 11.04.1990 № 149 [PERSON] виконавчим комітетом, як інваліду війни, було надано 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 39,7 кв.м. на склад сім`ї 4 особи (він, дружина, син, дочка). Ордер на заселення вищевказаної квартири [ADDRESS] був виданий 26.06.1990. Згідно з інформацією КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» вказана квартира була приватизована 30.03.1994 сім`єю [PERSON] у складі 3-х осіб, а 26.06.2002 вона була відчужена. У відповідності до п.17 «Правил обліку громадян...», громадянин, який штучно погіршив свої житлові умови шляхом відчуження, обміну або зруйнування свого житла, протягом паяти років не може бути прийнятий на квартирний облік. Таким чином, [PERSON] , був прийнятий на квартирний облік у список на позачергове отримання житла з порушенням чинного законодавства і підлягав виключенню з нього. На підставі п. 17 «Правил обліку громадян...» рішенням виконавчого комітету від 13.06.2006 № 115 [PERSON] був виключений зі списку на позачергове отримання житла. Згідно з постановою Рівненського міського суду від 15.07.2011 (справа № 2а-267/11) [PERSON] відмовлено у задоволенні адміністративного позову до виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування рішення міськвиконкому від 13.06.2006 № 115, призначення перевірки відділу житла міськвиконкому та стягнення моральної шкоди. Також встановлено, що начальник відділу обліку та розподілу житла Рівненського міськвиконкому [PERSON] призначена надану посаду 02.09.2010, і тому не має ніякого відношення до розгляду питання щодо зняття [PERSON] з квартирного обліку. Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій, потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. Також, способами вчинення шахрайства с обман або зловживання довірою. Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, щодо яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. За таких обставин дізнавач дійшов висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Щодо доводів представника ГУНП в Рівненській області про залишення вказаного позову без розгляду, оскільки є рішення у справі № 569/1819/23 від 08.04.2024 року між тими самими сторонами, з тих самих підстав та з тим самим предметом, суд їх відхиляє, оскільки, предметом розгляду у вказаній справі були інші кримінальні провадження, зокрема,кримінальні провадження № 12019180010001571 та № 1215180010002521 ( том 1 а.с.62-66) При прийнятті рішення, суд враховує, що неодноразове, системне прийняття дізнавачами (слідчими) протиправних постанов про закриття кримінального провадження, їх бездіяльність, невиконання зобов`язань, встановлених у рішеннях Рівненського міського суду Рівненської області, і попри прийняті вище зазначені рішення, неналежне виконання посадових обов`язків, призвело до невиконання одного з основоположних завдань кримінального провадження, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Клопотання потерпілого не були розглянуті, свідки не допитані, документи для проведення слідчих дій не вилучені. Цією бездіяльністю були порушені права позивача як потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Все це знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданими йому моральними стражданнями. Постанови про закриття кримінального приймалися в короткий проміжок часу після скасування слідчими суддями попередніх без вжиття передбачених КПК України заходів щодо перевірки обставин вчинення кримінального правопорушення, про які повідомлено суд. Викладені в ухвалах слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження мотиви та обґрунтування, що були підставою постановлення таких рішень дізнавачами (слідчими) до уваги не бралися, недоліки не усувалися, та передчасно виносилися чергові постанови про закриття кримінального провадження без дотримання вимог статті 9 КПК України. Зазначені протиправні рішення, неналежне виконання посадових обов`язків, що призвели до прийняття незаконних рішень безумовно викликали обурення, змінили нормальний життєвий ритм позивача та вимагали від нього зусиль щодо відновлення його прав. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Протиправна бездіяльність уповноважених осіб прокуратури щодо невиконання своїх посадових обов`язків, не забезпеченні належного нагляду за органами досудового розслідування, не проведенні необхідної перевірки заяв про кримінальне правопорушення, надмірна тривалість досудових розслідувань у кримінальному провадженні за заявами позивача , неодноразове прийняття дізнавачами передчасних рішень про закриття кримінального провадження демонструє ігнорування його доводів, марнування часу, який був змушений витрачати на скасування протиправних постанов про закриття кримінального провадження, докладання додаткових зусиль для організації свого життя в сукупності призвели до заподіяння моральних страждань. Системні порушення, встановлені рішеннями судів, тривали із 2019 року. І як вже зазначалось вище, судами на користь позивача було прийнято 8 рішень. Тривала боротьба за відновлення порушених прав виснажила позивача. Необхідно було витрачати додаткові кошти і зусилля для відновлення належного ритму життя, працездатності. У результаті вказаної протиправної бездіяльності відповідачів позивачу було завданої моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, вплинула на забезпечення відшкодування збитків, а також було спричинено психологічне, моральне страждання, що принизило його гідність, як потерпілого, інваліда війни. Моральна шкода полягає в тому, що йому як інваліду 2-ї групи, заборонені психоемоційні навантаження, проте довелось вживати додаткових заходів з відновлення своїх процесуальних прав шляхом неодноразових звернень із заявами, клопотаннями, намаганнями змусити співробітників Головного управління\~Національної поліції\~в Рівненській\~області та\~Рівненської обласної\~прокуратури виконувати свої посадові обов`язки, витрачання на це свого особистого часу, внаслідок чого він переніс сильні душевні хвилювання, стреси та психоемоційні навантаження, що в свою чергу вплинуло на його стан здоров`я через дані хвилювання та стреси. Протиправна, незаконна бездіяльність слідчого Головного Управління Національної поліції в Рівненській області полягає у не розгляді поданих клопотань позивача, не проведенні слідчих дій, невиконанні рішень (ухвал суду), постійні (систематичні) намагання незаконно та безпідставно закрити кримінальні провадження без належного розслідування злочинів та не доведення справ до суду, а також інші факти, пов`язані з порушенням його законних прав щодо своєчасного, належного та повного розслідування у кримінальному провадженні № 12019180010005845, яка триває вже більше 5 років, а порушення прав позивача, завдане кримінальним правопорушенням, яке розслідуються в рамках згаданого кримінального провадження, триває більше 15 років і сприймається позивачем як знущанням над ним та приниженням його гідності, як людини та громадянина України. Позивач вимушений змінити свій звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, нести додаткове психологічне та фізичне навантаження, що для інваліда другої групи є надзвичайно важким та небезпечним для життя та здоров`я випробуванням. Загалом підставою для відшкодування моральної шкоди є саме систематичні факти скасування слідчими суддями постанов про закриття кримінальних проваджень, що свідчить про регулярні прийняття уповноваженими особами поліції незаконних рішень, неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків, а з боку Рівненської обласної прокуратури, що призвело до неповноти, неефективності, затягування та неправомірної бездіяльності досудового розслідування. Працівниками поліції та прокуратури не було зроблено належних висновків щодо причин та явищ, які призвели до неодноразового, системного порушення прав позивача. У подальшому допускались ті самі порушення, наслідком яких було скасування судом рішень, ухвалених посадовими особами. Оцінюючи спірні правовідносини, суд враховує, що правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад шість років на час розгляду в суді справи) та неефективність досудового розслідування у кримінальному провадженні. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Отже, проведені у цих справах розслідування не відповідали критерію ефективності. Надмірна тривалість кримінальних проваджень здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації, тощо. Водночас, у зв`язку з тривалим здійсненням досудового розслідування позивач змушений був відвідувати органи досудового розслідування, прокуратури, звертатися з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до його звичної діяльності та призводить до моральних страждань. Відтак суд доходить висновку, що зазначені рішення, дії та бездіяльність посадових осіб відповідачів є протиправними, внаслідок чого позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього. Суд вважає, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено наявність причинного зв`язку між винними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб відповідачів та негативними наслідками у вигляді моральних страждань, що не спростовано представниками відповідачів. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння осіб, які заподіяли шкоду, моральних страждань позивача, які настали у нього внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності посадових осіб відповідачів. Суд також враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України та положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його житті,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру й глибини заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 5000 грн, на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Outcome: partial