Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - позивач, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 103690 від 07.01.2020 року у розмірі 18 960,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 14 960,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07.01.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний Договір № 103690 про надання фінансового кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів, під стандартну проценту ставку 2% вдень або 730% річних, яку на умовах на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язувався повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме перерахувало грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. на рахунок відповідача. Проте [PERSON] порушив умови Договору повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 15.05.2025 року становить 18 960,00 грн. В подальшому 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників в тому числі і до [PERSON] . Відтак, просить стягнути з відповідача прострочену заборгованість з відсотками в розмірі 18 960,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2025 року, справу розподілено та 19.05.2025 року передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 20.05.2025 року отримано відповідь № 1394835 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.08.2025 року. 31.07.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, який було передано головуючому судді 04.08.2025 року, в якому останній зазначив, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного кредитним договором строку суперечить вимогам положень ЦК України та судовій практиці Верховного Суду, зокрема, висновкам Великої Палати, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Представник відповідача наголосив, що згідно з положеннями ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після закінчення строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Окрім того, зазначив, що витрати на правову допомогу, зазначені в позовній заяві, є явно завищеними та необґрунтованими, та просив також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2025 року, приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву та, у зв`язку із неявкою відповідача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.10.2025 року. 04.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій останній просив стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. 04.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказав, що згідно умов Договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом і відповідач погодився на вказані умови щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Окрім того, заперечив щодо витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 14 000,00 грн., звернувши увагу на те, що вони є безпідставними. 07.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив. В судове засідання 02.10.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача Пархомчук С.В. у відповіді на відзив просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Яресько Т.В. у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 07.01.2020 року між ТОВ «Займер» (далі - Товаристо) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено Договір про надання фінансового кредиту № 103690 (далі - Кредитний договір), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача коштів (а.с. 18-23). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 4 000,00 гривень; дата надання кредиту: 25.02.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно п. 2.1. Кредитного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Як визначено у ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи викладене, ураховуючи особливості договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему ТОВ «Займер» можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19. За таких обставин, суд дійшов висновку, що кредитний Договір про надання фінансового кредиту № 103690 07.01.2020 року був підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим останній акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Займер», який отримав на свій мобільний телефон. Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, підписавши Кредитний договір № 103690 від 07.01.2020 року, відповідач добровільно погодив умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. На підтвердження виконання Товариством умов Кредитного договору, позивач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» Вих № 1045/02 від 24.02.2025 року, відповідно до якої 07.01.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів (а.с. 40). 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі (а.с. 23-30). Відповідно до підпунктів 1.1.- 1.3. пункту 1 Договору факторингу, предметом договору є те, що на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл . 73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Клієнта за цим Договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за Кредитним договором № 103690 від 07.01.2020 року, укладеним між ТОВ «Займер» та [PERSON] , з 28.10.2021 року право вимоги кредитора перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 18 960,00 грн. (а.с. 11). Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 103690 у [PERSON] станом на 13.01.2025 року (включно), наявна непогашена заборгованість, яка становить 18 960,00 грн. та складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 14 960,00 грн. (а.с. 10). 13.01.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслало на адресу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором № 103690 від 07.01.2020 року, яка становить 18 960,00 грн. (а.с. 9). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач не надав, відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, доводи представника відповідача - адвоката Яреська Т.В., викладені у відзиві на позовну заяву, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного кредитним договором строку суперечить вимогам положень чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду, зокрема, висновкам Великої Палати, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, оскільки, згідно з положеннями ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після закінчення строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Так, у п. 2.3 Кредитного договору сторони погодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Отже, оскільки відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження погашення заборгованості за Кредитним договором, то позивачем правомірно нараховано відсотки за користування кредитом у період з 07.01.2020 року по 13.01.2025 року. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 та пунктом першим частини другої ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем при звернені до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується квитанцією № 36 від 03.04.2025 року. Оскільки суд позов задовольняє в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 422,40 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Про стягнення витрат на правову допомогу заявили і позивач, і відповідач. Разом з тим, оскільки позов задоволено повністю, то витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Представник позивача у заяві про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи від 01.08.2025 року, просить стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як визначено у ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, представник відповідача - адвокат Яресько Т.В. у відзиві просить зменшити суму витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн., оскільки вони є завищеними. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладеним з адвокатом Пархомчуком С.В., Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 30.12.2024 року на представництво інтересів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчуком С.В., Акт про отримання правової допомоги від 28.07.2025 року, згідно якого адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наступну правничу допомогу: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках Кредитного договору № 103690 від 07.01.2020 року тривалістю 1 година вартістю 2 000,00 грн, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики тривалістю 2,5 години вартістю 5 000,00 грн, інші клопотання, заяви до суду, вкладення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи тривалістю 1,5 години вартістю 3 000,00 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500,00 грн та платіжну інструкцію № 3 9486 від 28.07.2025 року про сплату ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь Пархомчука С.В коштів у сумі 10 500,00 грн за правничу допомогу. Відтак, суд вважає витрати на правову допомогу підтвердженими документально. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а саме, що справа незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання. Перевіривши надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу 10 500,00 грн. не є співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не є розумним з урахуванням складності справи і наданих послуг. Більш того, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, беручи до уваги, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, та з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат та частково стягнувши з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved