Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

01.05.2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] (таке прізвище було встановлено під час розгляду справи) про позбавлення батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проте, з весни 2022 року матір дітей [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, незважаючи на те, що органом опіки та піклування вживалися заходи спрямовані на зміну ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов`язків. Наразі [PERSON] працює, а отже є підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання доньок з твердої грошової суми на частку від доходу. Ухвалою судді від 23.05.2025 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачка до підготовчого судового засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзив не подала. Ухвалою суду від 09.06.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 30.06.2025 за клопотанням позивача судом викликано свідків. В судовому засіданні 30.06.2025 допитано свідків, відкладено розгляд справи за клопотанням відповідачки для залучення адвоката. Ухвалою суду від 10.09.2025, 01.10.2025 з занесенням до проколу судового засідання, поновлено позивачці, третій особі строк для подання доказів, долучено докази. В судовому засіданні 10.09.2025 позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з відповідачкою до осені 2021 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Навесні 2022 залишила дітей проживати у своєї мами та поїхала на заробітки в іншу місцевість. Тоді він забрав дітей проживати до себе в село Кострижівка, де вони проживають і зараз. Відповідачка з того часу дітей не бачила, не цікавилася їх життям, не займалася вихованням, не здійснювала утримання. Наразі [PERSON] утворила іншу родину, проживає у Львівській області. 1 вересня 2025 діти пішли до школи у 1 клас. В цей день відповідачка приїжджала до Кострижівки, мала зустріч з дітьми, однак, оскільки діти не знають що вона їх мама, не представлялася, щоб не травмувати їх. Пізніше мала місце ще одна зустріч [PERSON] з доньками, на цей раз відповідачка сказала дітям хто вона, але діти не відреагували, поставилися до неї як до сторонньої людини і більше про маму не питали. Вважав, що такі дії [PERSON] порушують права дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , на належне виховання обома батьками, а тому вона має бути позбавлена батьківських прав. Представник позивача адвокат Павчук С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підставі викладених у ньому, додав, що у вересні 2024 судом вже приймалося рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в задоволені позову було відмовлено, однак відповідачку попереджено про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків. До 1 вересня 2025 [PERSON] жодних активних дій, спрямованих на участь у вихованні своїх малолітніх доньок, не вчиняла. На повідомлення органів опіки та піклування, які здійснювали контроль за виконанням судового рішення в цій частині, не реагувала. Отже з часу, що минув з попереднього рішення суду поведінка [PERSON] відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , не змінилася, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , є її доньками від шлюбу зі [PERSON] .. Шлюб зі [PERSON] розірвано наприкінці 2021. Дійсно навесні 2022 вона залишила своїх доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживати разом зі своєю мамою у Віжницькому районі Чернівецької області, а сама поїхала проживати до міста Львова, де утворила іншу родину. Однак [PERSON] забрав доньок проживати до себе в селище Кострижівка Чернівецької області і з того часу діти проживають з батьком. До січня 2023 вона спостерігала за дітьми через соціальні мережі, після чого зв`язок з колишнім чоловіком перервався. У 2023 році вона народила дитину і не мала можливості приїздити до дітей до селища Кострижівки, де вони проживали. Телефонного зв`язку для спілкування з доньками не мала. Наразі у неї є час та бажання бачитися з дітьми, брати участь у їх виховані, а тому просила не позбавляти її батьківських прав. 1 вересня 2025 вона дійсно приїжджала до селища Кострижівки, приходила на свято першого дзвоника, після чого мала прогулянку з дітьми в присутності батька. Дівчата не знали, що вона їх мама і за проханням [PERSON] вона їм не представлялася. Однак діти тепло відреагували на неї, йшли на контакт, розповідали про своє життя з батьком. Під час іншої прогулянки в вересні 2025 вона вже представилася дітям, однак вважає, що вони не зрозуміли значення слова «мама». Вважала, що з часом зможе налагодити стосунки з дівчатами, а тому позбавлення її батьківських прав суперечитиме інтересам дітей. Представник відповідачки адвокат Данищук В.В. в судовому засіданні також просив відмовити в позові за його необґрунтованості. Зазначив, що відповідачка не покинула дітей, а лишила їх проживати разом з їх бабусею, однак батько дітей самостійно визначив їх місце проживання разом з собою. У 2023 відповідачка народила дитину і не мала можливості приїхати з іншої місцевості до доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , або брати їх до себе, однак наразі така можливість є. Звертав увагу на те, що стягнувши попереднім рішенням з відповідачки аліменти, позивач не пред`являв виконавчий лист до виконання і на питання відповідачки про забезпечення відповідав, що діти нічого не потребують. Просив відмовити в позові в повному обсязі. Представник третьої особи Блауш Т.І. в судовому засіданні пояснила, що в 2023 до органу опіки звернувся [PERSON] з питанням про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду його заяви було встановлено, що мати з весни 2022 року проживає окремо від дітей, участі у їх вихованні, утриманні не бере. За наслідками розгляду заяви в грудні 2023 було ухвалено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Проте, рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2024, яке набрало законної сили 16.09.2024, було відмовлено у позбавленні батьківських прав [PERSON] , попереджено останню про зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків. З часу ухвалення рішення суду органом опіки та піклування вчинялися дії з встановлення місця перебування [PERSON] , останній надсилалися листи за місцем проживання, повідомлення у месенджери, здійснювалися телефонні дзвінки, з метою перевірки виконання батьківських обов`язків відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] на засідання органу опіки не з`являлася, на телефонні дзвінки не відповідала. Встановивши у 2025, що поведінка матері після ухвалення рішення суду відносно дітей не змінилася, підстав переглядати раніше затверджений висновок органу опіки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , встановлено не було. Вважала доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей, оскільки це відповідатиме інтересам дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18, 19). Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , а також з бабусею та дідусем; за місцем проживання дітей створені умови для їх проживання (окрема кімната, місце для навчання, гри та відпочинку, кімната для гігієнічних процедур), їх фізичного та психологічного розвитку; в родині підтримуються дружні стосунки (а.с.11, 20, 21, 75); місце проживання дітей за вказаною адресою задеклароване 10.03.2020. Відповідачка [PERSON] проживає окремо від дітей: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з чоловіком [PERSON] , дитиною [PERSON] , [INFO] , батьками чоловіка тощо (а.с.67). Починаючи з весни 2022 [PERSON] участі у вихованні дітей не бере, що підтверджується довідками Кострижівського закладу дошкільної освіти Кострижівської селищної ради №16 від 14.11.2024, №1 від 28.01.2025, згідно з яким, за час відвідування з вересня 2022 малолітніми [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , закладу дошкільної освіти їх мати до садочку не приходила, контакт з вихователями не підтримувала (а.с.45. 46); характеристиками Кострижівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кострижівськох селищної ради №106 від 24.09.2025, згідно з якими малолітні [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідують школу з 1 вересня 2025, вихованням дітей займається батько, мати дітей до школи не приходила; показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили в судовому засіданні, що з весни 2022 діти [PERSON] , [PERSON] , [INFO] проживають в селищі Кострижівка разом з батьком [PERSON] , що мати покинула дітей, коли їм ще не було двох років і з того часу в селі ніхто її не бачив і діти про маму нічого не знають; що вихованням дітей займається [PERSON] і його батьки, характеризувавши [PERSON] виключно позитивно, як гарного батька, який увесь свій час приділяє дітям. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні вказані обставини не заперечила. Підтвердила, що дійсно востаннє бачила дітей навесні 2022, що не дзвонила [PERSON] , бо не мала з ним зв`язку, не приїздила до дітей, бо не мала такої можливості у зв`язку з народженням у 2023 дитини. Проте зазначила, що була впевнена, що зі [PERSON] її діти у безпеці адже він гарний батько. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 08.12.2023, затвердженого рішенням №13/6 від 08.12.2023 виконавчого комітету Кострижівської селищної ради, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , оскільки та не виконує батьківські щодо виховання, утримання дітей і така її поведінка є свідомою (а.с.61, 60, 59). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2024 [PERSON] було відмовлено в позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалюючи таке рішення суд виходив з того, що надані позивачем докази, свідчать про свідоме нехтування [PERSON] батьківськими обов`язками відносно доньок, в той час коли висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав базується лише на доводах однієї сторони, без з`ясування позиції матері, її поведінки. Водночас, суд попередив відповідачку [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення до виховання малолітніх дітей та поклав на орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради обов`язок здійснювати контроль за належним виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16.09.2024 вищевказане рішення суду залишено без змін. На виконання рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2024, Кострижівською селищною радою здійснювалися виклики [PERSON] на засідання комісії з захисту прав дітей, (а.с.52-54, 62-64, 65-66, 69, 70), на які вона не з`явилася (а.с.55-57), здійснювалися телефонні дзвінки, повідомлення через месенджери, на які вона не відповідала. Як підтвердила під час розгляду справи представник третьої особи, [PERSON] отримувала повідомлення від органу опіки та піклування, однак на засідання комісії не з`являлась, на телефонні дзвінки, надіслані їй повідомлення не відповідала. У зв`язку з чим, комісією було прийнято рішення про недоцільність зміни попереднього висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , а також висновок про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, попередження [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Дійсно, рішенням №14/13 від 11.12.2024 «Про розгляд заяви [PERSON] » припинено розгляд заяви [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з повторним поданням та вже прийнятим рішенням; рішення №13/6 від 08.12.2023 виконавчого комітету Кострижівської селищної ради «Про затвердження висновку опікунської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав» залишено в силі (а.с.55-56, 57, 58). Крім того, 11.02.2025 виконкомом Кострижівської селищної ради затверджено висновок служби у справах дітей щодо перевірки виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , згідно з яким [PERSON] рекомендовано змінити ставлення, зайняти активну позицію у вихованні дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , попереджено про позбавлення батьківських прав у разі ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с.71-72, 74, 73). Висновок обґрунтовано тим, що з моменту ухвалення рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2024 про відмову в позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , яким її було попереджено про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, поведінка [PERSON] відносно дітей не змінилася, що можна розцінювати як свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Вирішуючи спір між батьками суд виходить з такого. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі обставини підтверджені належними та допустимими доказами: довідками з закладів дошкільної освіти, де навчалися діти [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , довідками зі школи, де зараз навчаються діти, зі змісту яких вбачається, що жоден з вихователів, директорів закладу за часи навчання не бачив матір дітей та не знайомий з нею і що дітьми опікується лише батьком, показаннями свідків, які підтвердили, що після весни 2022 року не бачили [PERSON] в селищі Кострижівка, де проживають її діти і ніколи не чули від дітей про матір, доказами, наданими органом опіки та піклування про спроби залучити [PERSON] до виховання дітей, що відповідало б їх інтересам. Вказані обставини не заперечувалися і самою [PERSON] в ході розгляду справи. До того, ж нею визнано, що фактично діти не знають її. Натомість в судовому засіданні відповідачка заперечила щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , пояснила, що з січня 2023 втратила телефонний зв`язок з колишнім чоловіком [PERSON] , а приїхати до Кострижівки не мала можливості у зв`язку з віддаленістю місця проживання, вагітністю та народженням дитини, а тому не брала участі у вихованні дітей. Також [PERSON] заявила що наразі мала дві зустрічі з дітьми. Під час першої вона не зізналася, що є їх мамою, але вони гуляли, багато розмовляли з дітьми і в цілому обстановка склалася позитивною. Під час другої - вона сказала дітям, що є їх мамою, проте, реакції не було, бо, як зазначила сама [PERSON] «діти не знають значення слова «мама». Додала, що має намір продовжити знайомство з дітьми, надалі брати участь у їх житті, вихованні та утриманні. Тепер у неї є зв`язок з колишнім чоловіком, а значить і з дітьми, є більше часу для зустрічей з дітьми, є можливість брати їх до себе на канікули, вихідні тощо. На питання суду про обов`язок утримання дітей [PERSON] повідомила, що була обізнана про стягнення з неї аліментів на утримання доньок, однак аліменти не сплачувала, оскільки позивач не звертав рішення суду в цій частині до виконання і вона не мала реквізитів для сплати. Однак, після відкриття провадження у справі, цікавилася у позивача, що необхідно купити дітям, на що він відповів що вони нічого не потребують, а тому подарунки для них до 1 вересня вона обрала на власний розсуд. Долала світлини на яких зафіксовано зустріч [PERSON] та прогулянка з дітьми та [PERSON] , переписка зі [PERSON] у месенджерах з приводу участі матері у вихованні дітей, їх утримання. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчим і не може розцінюватись судом як вказівка для відповідного судового рішення. В судовому засіданні представник третьої особи, з урахуванням нових обставин щодо поведінки [PERSON] , її знайомства з дітьми та бажання брати участь у їх житті, повідомила, що наразі не вбачає підстав для зміни висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей. На це суд вважає необхідним зазначити, що під час прийняття рішення у таких спорах, суд передусім має виходити з найкращих інтересів дитини. У висновках у справі "Mandet c. France", 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Крім того, позбавлення дитини батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. На переконання суду, у цій ситуації, коли матір виявила намір змінити свою поведінку, хоча це і відбулося під час судового розгляду, намагається відновити контакт з дітьми, що потребує часу з урахуванням віку дітей, їх світосприйняття, і бажає це довести, таке втручання у приватне життя як позбавлення матері батьківських прав не буде виправданим і пропорційним, не відповідатиме інтересам дітей. Особисті відносини між сторонами, відсутність між ними спілкування та навіть контактів один одного протягом останніх трьох років, режим окремого проживання матері від дітей та віддаленість місця проживання (різні області), малий вік дітей, яким на час припинення шлюбних відносин між сторонами виповнилось 3 роки, вагітність відповідачки та народження у 2023 дитини, могли як кожна окремо з зазначених обставин так їх сукупність створювати перешкоди у виконанні відповідачкою батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, а також практику Верховного Суду, Європейського суду з прав людини, суд залишає місце сумнівам щодо достатності та переконливості доказів позивача для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дітей з урахуванням зміни поведінки під час розгляду справи в суді. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради здійснювати контроль за належним виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Щодо вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Як зазначалося рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2024 зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 16.09.2024, але не зверталось до виконання. 01.05.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , зокрема, про зміну способу стягнення аліментів з з твердої грошової суми в розмірі по 3000,00 грн на кожну дитину до досягнення повноліття на 1/3 частку доходів відповідачки. Позов мотивовано тим, що наразі матеріальний стан відповідачки змінився, вона працює і має дохід, а отже доцільно стягувати з неї аліменти у частці від доходу. В судовому засіданні вказана позовна вимога була підтримана повивачем та його представником та не визнана відповідачкою. Представник відповідачки заперечував проти задоволення вимоги про зміну способу стягнення аліментів з огляду на недоведеність зміни матеріально стану сторін. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст.181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст.182 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн. Таким чином, розмір аліментів стягнутих за рішенням суду від 03.06.2024 зі [PERSON] в розмірі 3000,00 грн на кожну дитину наближений до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Нормами ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Відповідно до ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження вимог про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на у частці від доходу, позивачем не надано доказів щодо зміни як його матеріального стану, так і матеріального стану відповідачки. Відповідно до довідки з місця роботи позивача №100 від 18.02.2025 (а.с.81), [PERSON] працює в Кострижівській селищній раді на посаді оператора газової котельні, його дохід становить близько 9000,00 грн на місяць без урахування зборів та податків. Дані щодо доходів відповідачки позивачем не надано, хоча обов`язок доведення обставин, щодо зміни матеріального становища відповідачки покладається в даному випадку, саме на позивача. Натомість матеріалами справи підтверджено, що відповідачка має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.67), щодо якої у [PERSON] на підставі ст.180 СК України також виник обов`язок з утримання до досягнення повноліття. За таких обставин, встановивши під час розгляду вимоги про зміну способу стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, на 1/3 частку від доходів відповідачки щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що матеріальний стан позивача не змінився, а зміна матеріального стану відповідачки позивачем не доведена, беручи до уваги наявність у відповідачки на утриманні малолітньої дитини, 2023 року народження, та її заперечення проти зміни способу стягнення аліментів, з урахуванням розміру 3000,00 грн вже стягнутих на користь позивача на утримання їх з відповідачкою неповнолітніх дітей аліментів, який наближений до мінімального рекомендованого розміру 3196,00 грн аліментів для дітей такого віку, можливість індексації розміру аліментів, стягнутих у твердій грошовій сумі, а також не доведеність відповідачем, що з урахуванням доходів відповідачки розмір аліментів у разі зміни з твердої грошової суми в розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину на частку від доходу відповідачки в розмірі 1/3 не зміниться в бік зменшення, що погіршить права неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , на утримання, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів та про відмову в позові в цій частині. На підставі викладеного, ст.164 -167, ст.ст.180182, 184, 192 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed