Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова група «ТАС» (приватне)» звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «СГ «ТАС» (приватне) та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AP 9403426. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки «Mitsubishi Colt», д.н. [NUMBER] . 09.11.2021 об 11 год. 13 хв. по вул. Благовісній, 244А в м. Черкаси відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Mitsubishi Colt», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортним засобом «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] . У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] , що підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.11.2021 (справа № 711/7360/21), а також було встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні зазначеного ДТП. Враховуючи наявність полісу, представник власника пошкодженого автомобіля «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з повідомленням про ДТП. Позивач вказує, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та отримано ремонтну калькуляцію №32239_34 від 15.11.2021, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] склала 32 298,03 грн. На підставі отриманих документів та заяви на виплату страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу, АТ «СГ «ТАС» (приватне) затверджено страховий акт № 33275/34/921 від 24.11.2021 на суму 32298,03грн., яку було виплачено, що підтверджується платіжною інструкцією № 231109 від 29.11.2021. Відповідно до п.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV: «У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування». Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу». Враховуючи викладене, позивач зазначає, що з огляду на те, що під час ДТП за кермом забезпеченого транспортного засобу, в порушення умов Полісу, знаходився не страхувальник [PERSON] , а відповідач [PERSON] , який є винуватою особою у вчиненні зазначеного ДТП, тому, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 16149,02 грн., яка становить 50% від вартості ремонту автомобіля «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] , яка складає 32 298,03 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 16149,02 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 21.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. До того ж, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» (приватне)» не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Разом з тим, 26.09.2025 до суду надійшла заява представника за довіреністю\~ Миц І.В. від 26.09.2025 про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного рішення. 19.09.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] позов не визнає з наступних підстав. Так, відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції від 01.07.2021 року, чинній на момент виникнення правовідносин (далі Закон)): «особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідач вказує, що він володів забезпеченим транспортним засобом правомірно, оскільки під час скоєння ДТП, а саме 09.11.2021 керував транспортним засобом, що зареєстрований за його матір`ю - [PERSON] . Відповідно до п.13.2 ст. 13 Закону: «Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50%, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 кубічних сантиметрів включно та належить цьому громадянину на праві власності». Відповідач вказує, що зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до цієї категорії громадян, без надання платних послуг з перевезення пасажирів та вантажу. Також відповідач наголошує, що в Законі зазначено, що така пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до цієї категорії громадян. [PERSON] вказує, що він є особою з інвалідністю другої групи, інвалідність має з дитинства, а отже фактично належить до категорії осіб, визначеної в п. 13.2 ст. 13 Закону, що також унеможливлює застосування регресу щодо нього в наявних правовідносинах. Вказує, що ця інформація відома позивачеві, оскільки 23.12.2021 на адресу юридичної особи було направлено листа із поясненнями та доказами, відповідь на досудову вимогу. Проте, такий лист було залишено без розгляду без офіційної відповіді. Щодо випадків, коли страховик має право на подання регресивного позову, то відповідач зазначив, що на момент виникнення правочину була чинна редакція від 01.07.2021 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 38 якого закріплено право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Випадки звернення з регресними вимогами у зазначених справах є вичерпними, такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.11.2018 у справі №176/1505/16. На даний момент право зворотної вимоги страховика (МТСБУ) до особи, відповідальної за заподіяння шкоди закріплює стаття 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.06.2025 року, відповідно до якої страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до: 1) особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; б) така особа керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації; ґ) така особа використовувала транспортний засіб для вчинення кримінального правопорушення. Наведеною нормою передбачено право страховика та Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов. Випадки звернення з регресними вимогами у зазначених справах є вичерпними, такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.05.2020 у справі 301/2507/17. Натомість, у постанові Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.11.2021 у справі №711/7360/21, на підставі якої відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,- вказується, що [PERSON] були порушені п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки його дії призвели до зіткнення з автомобілем «Пежо 301» через недотримання безпечної дистанції та швидкості руху. Відповідач зауважує, що вчинені ним дії не підпадають під жоден із вищезазначених пунктів норм законодавства (зокрема ст. 37, 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідних редакціях), які надають страховику право звертатися до особи з регресним позовом (зворотною вимогою). Щодо вимоги позивач про стягнення із нього суми судового збору у розмірі 3028,00грн., зазначає, що на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії він має інвалідність ІІ групи, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене вище, просив відмовити у задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (АТ "СГ"ТАС" (приватне); код ЄДРПОУ 30115243) у повному обсязі В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав. Крім того, зазначив, що підтримує позицію свого довірителя, викладену у поданому ним відзиві на позовну заяву. Пояснив, що відповідно до положень п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове\~страхування цивільно\~правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів» у редакції чинній на момент ДТП, відповідач [PERSON] є пільговиком, як особа з інвалідністю 2 групи, та керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах. Про вказані обставини позивач був повідомлений 23.01.2021, однак на повідомлення відповідача не відреагував. Вважає, що позивач пропустив строки позовної давності звернення до суду з даним позовом з 23.01.2021. Зазначив, що відповідач не поніс судові витрати. Враховуючи думку представника позивача, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 22.05.2021 між АТ\~«СГ «ТАС» (приватне) та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № AP 9403426, відповідно до умов якого, предметом договору страхування є страхування транспортного засобу «Mitsubishi Colt», д.н. [NUMBER] . Крім того, з полісу № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою (пенсійне посвідчення серії [NUMBER] , видане 14.10.2013\~року ПФУ) та уклала вказаний договір на пільгових умовах. 09.11.2021 об 11 год. 13 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Мітсубіші Кольт» державний реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Благовісній, 244А в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Пежо 301» державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини встановлені під час розгляду Придніпровським районним судом м.\~Черкаси справи №\~711/7360/21, за результатами розгляду якої винесено постанову від 30.11.2021 про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850\~грн. Вказана постанова набрала законної сили 13.12.2021. Судовий збір з [PERSON] не стягувався, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ\~групи. Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч.ч.\~4, 6 ст.\~82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Mitsubishi Colt», державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «Peugeot 301», д.н. [NUMBER] є УПО Черкаської області. 11.11.2021 представник УПО Черкаської області Завородній Є.Р. звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із повідомленням про ДТП, що мала місце 09.11.2021. Так, після ДТП пошкоджений транспортний засіб\~ «Peugeot 301», державний реєстраційний номер [NUMBER] , оглянутий, про що складено ремонтну калькуляцію №\~32239_34 від 15.11.2021, згідно з якою, загальна вартість ремонту складає 32298грн. 03\~коп. 18.11.2021 представник УПО Черкаської області Щербина С.М. звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування, шляхом її безготівкового зарахування на розрахунковий рахунок ПП «Скай Лайн-авто» (ЄДРПОУ 40771745). Відповідно до страхового акта №\~33275/34/921 від 24.11.2021, страхувальником\~ АТ «СГ «ТАС» (приватне), визнано вказаний вище випадок страховою подією та згідно з розрахунком страхового відшкодування від 24.11.2021, вирішено виплатити страхове відшкодування ПП «Скай Лайн-авто», у розмірі 32298\~грн. 03\~коп., шляхом перерахування безготівкових коштів на його рахунок. 29.11.2021 АТ «СГ\~«ТАС» (приватне) перерахувало на рахунок ПП «Скай Лайн-авто» (ЄДРПОУ 40771745) кошти у розмірі 32298\~грн. 03\~коп., в якості страхового відшкодування, згідно з договором №\~АР9403426 від 20.05.2021, що підтверджується платіжною інструкцією №\~231109 від 29.11.2021. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.\~1, 2\~ст.\~\~89\~ЦПК України). Законом України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) регулюються відносини у сфері страхування і він спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Статтею першою даного Закону визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (редакції закону чинній на момент виникнення правовідносин). Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування", в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2)\~розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі\~50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України "Про страхування" (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття\~979 ЦК України, в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті\~10 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України, в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (частина 1 статті\~5 Закону України\~«Про страхування» в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України\~«Про страхування» в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування. Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем\~- із завдання шкоди внаслідок ДТП. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (№1961-IV в редакції станом на 01.07.2021). Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті\~38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 1166\~ЦК України,\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.\~1 ст.\~1191 ЦК України). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.\~993 ЦК України). Відповідно до ст.\~27 Закону України «Про страхування» та ст.\~993 ЦК України (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтями\~28,\~29\~\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого,\~- це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Вирішуючи цей спір, судом достеменно встановлено, що на підставі страхового акта №\~33275/34/921 від 24.11.2021 та розрахунку страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі - УПО Черкаської області, шляхом зарахування коштів у розмірі 32298 грн. 03 коп. на банківський рахунок ПП «Скайн Лайн-авто», що підтверджується платіжною інструкцією №\~231109 від 29.11.2021. Статтею 38 Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів"\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виниклих\~правовідносин)закріплено право страховика на подання регресного позову. Тобто, вказаною статтею визначено вичерпний перелік випадків, коли у страховика виникає право на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу. В даному випадку, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що позивач має право на подання саме регресного позову, оскільки статтею 38 згаданого Закону передбачено вичерпний перелік випадків, до яких обставини події ДТП від 09.11.2021 не відносяться. Між тим, за чинним на час ДТП іншим законодавством, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів. Так, як вже було встановлено судом раніше, [PERSON] як страхувальник, є пенсіонеркою та уклала договір страхування №АР/9403426 з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на пільгових умовах. В момент настання страхового випадку, а саме 09.11.2021, за кермом застрахованого автомобіля «Mitsubishi Colt», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , був [PERSON] , який згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №537280 є особою з інвалідністю ІІ групи з 27.02.2017 (безтерміново). За приписами п.\~13.2. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України\~- учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що приписи п. 13.2 ст. 13 цього Закону також застосовуються в спірних правовідносинах і до нього, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи і в момент настання страхового випадку керував транспортним засобом правомірно. Проте, суд не може погодитись із вказаною позицією відповідача, з огляду на те що з аналізу положень п.\~13.2. ст. 13 Закону №1961-ІV вбачається, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України, який є пенсіонером і вказана пільга надається таким особам, за умови їх особистого керування таким транспортним засобом. Тобто, по обставинах справи така пільга може застосовуватись виключно у тому випадку, коли керування застрахованим автомобілем буде здійснювати страхувальник [PERSON] , яка є пенсіонеркою. Пунктом\~38-1.1. ст.\~38-1 Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів"\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виниклих\~правовідносин)\~визначено,\~що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених\~пунктом 13.2\~статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Крім того, відповідно до п.1.1 ст. 1 цього Закону, страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Таким чином, пільга є лише у страхувальника, яким за договором є [PERSON] , а не [PERSON] , який лише на законній підставі на час ДТП 09.11.2021 керував належним саме [PERSON] , транспортним засобом. Враховуючи, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.11.2021 у справі №\~711/7360/21 визнано [PERSON] винним у скоєні 09.11.2021 дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила матеріальні збитки транспортним засобам, то за таких обставин, АТ «СГ «ТАС» (приватне) має право вимоги до винуватця ДТП\~ відповідача у справі, [PERSON] . Крім того, встановлені судом обставини дають підстави вважати, що саме відповідач у справі повинен сплатити до страхової компанії грошові кошти, які останньою сплачені потерпілому від ДТП УПО Черкаської області, як страхова виплата, шляхом їх зарахування на банківський рахунок ПП «Скайн лайн-авто». Відповідачем не спростовані доводи позивача, а також не знайшли свого підтвердження його доводи про те, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) не має до нього права вимоги. Також, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача, зазначеними під час судового розгляду справи про те, що позивачем пропущені строки позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою статті\~261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями\~253-255 цього Кодексу. Разом з тим, згідно з пунктом 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України №\~211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно. Тобто, карантин, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі\~- COVID-19), на території України тривав до 30.06.2023. Виходячи з наведених вище положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023. При цьому,\~пунктом 19\~Прикінцевих\~та перехідних\~положень ЦК\~України визначено,\~що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України\~"Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №\~64/2022, затвердженим Законом України\~"Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №\~2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Судом взято до уваги, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №\~64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №\~2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05\~години 30\~хвилин 24.02.2022, який продовжений, зокрема і діє на цей час. Тобто, воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду (19.08.2025) і триває по теперішній час. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме,\~- необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 16149\~грн. 02\~коп. (32298\~грн. 03\~коп. : 2 (50%) = 16149грн. 02коп.). Доводи сторони відповідача, які висвітлені ним у відзиві на позов та у судовому засіданні його представником, судом при прийнятті рішення у справі враховані, але вони не є такими, щоби давали підстави для відмови у задоволенні позову або для його часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028грн. 00 грн. (платіжна інструкція № 51016 від 13.08.2025). Разом з тим, судом встановлено, що даний позов поданий до суду позивачем через систему «Електронний суд». Суд звертає увагу на те, що частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, при зверненні до суду з даним позовом у електронній формі, позивач мав сплатити судовий збір за ставкою, яка визначена п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), але із врахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто 2422грн. 40коп. Тож, враховуючи те, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК серії 12 ААА №537280, слід компенсувати ПАТ\~«Страхова група «ТАС» (приватне)» за рахунок держави судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, відповідно до платіжної інструкції №\~51016 від 13.09.2025,\~- у розмірі 2422 грн. 40коп. Крім того, слід роз`яснити позивачу його право звернутися до суду із відповідним клопотанням для повернення судового збору, внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства. На підставі викладеного та

Outcome: partial