Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У березні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернулася Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування (далі також позивач), поданим представником [PERSON] в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , 2022 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, до їхньої матері [PERSON] (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, та стягнення з неї аліментів на їх утримання в розмірі 1/2 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50\~% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що у березні 2025 року відповідно до розпорядження Київської РА ОМР малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тимчасово відібрано від їх матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав у зв`язку із наявною небезпекою для життя та здоров`я дітей, їх морального виховання. Водночас представник позивача звернулася з цим позовом до суду для ухвалення рішення суду про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи Ухвалою суду від 22.04.2025 з метою захисту інтересів малолітніх дітей витребувано ряд додаткової інформації та документів, що стосуються особи відповідача. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.04.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 22.04.2025, 21.05.2025, 24.06.2025, 22.07.2025. Ухвалою суду від 22.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 23.09.2025. У судовому засіданні 23.07.2025 представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлена, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей: - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.08.2022, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), актовий запис №\~991 від 26.08.2022); - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.01.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №\~391 від 15.01.2014); - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09.08.2012, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №\~6767 від 09.08.2012). У кожного з дітей у свідоцтві про народження зазначений зі слів матері різний батько в прядку ст.\~135 СК України. До тимчасового відібрання дітей від матері, останні зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 01.04.2025 №\~242 ССД/01-29, окрім [PERSON] , який проживав разом з матір`ю за вказаною адресою без реєстрації. Згідно з відповіддю УП та СЗН в Київському районі м. Одеси ДП та СЗН ОМР від 13.03.2025 №\~17003/1140 [PERSON] ніде офіційно не працевлаштована. Отримує лише державну соціальну допомогу при народження дитини на малолітнього [PERSON] в розмірі 860 грн щомісяця на період з 01.07.2022 по 30.06.2025. Інших джерел для існування та утримання дітей у відповідача під час судового розгляду не виявлено. Означена квартира, де мешкала сім`я, відповідно до розпорядження Органу приватизації ОМР від 29.05.2003 №\~177050 належить на праві спільної сумісної власності п`яти особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з відповіддю АТ «ДТЕК Одеські електромережі» від 30.05.2025 №\~21/385 установлено, що з лютого 2024 року у вказаній квартирі відключено електропостачання. Також, згідно з відповіддю АТ «Одесагаз» від 30.05.2025 №\~797 з 30.01.2019 у вказаній квартирі відключено газопостачання. Згідно з відповіддю КП «Теплопостачання міста Одеса» за вказаною адресою наявна заборгованість за теплопостачання у розмірі 38\~385,10 грн. Відповідно до актів комісійного обстеження б/н від 08.03.2025 та б/н від 16.05.20025 Службою у справах дітей ОМР умов проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] , установлено, що квартира має три кімнати. На час огляду продукти харчування, електропостачання, газ та гаряча вода у кватирі відсутні. Умов для навчання дітей не створено. Згідно з комісійними актами проведення оцінки рівня безпеки дітей від 08.03.2025 [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] установлено, що матір дітей [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На шиї [PERSON] виявлено червоний відбиток в формі лінії поперек шиї. Дитина повідомила, що самостійно викликала працівників поліції та просить не залишати її з матір`ю. Усі діти стали очевидцями правопорушення з боку третіх осіб, які також знаходилися в квартирі. У цей же день, 08.03.2025, спеціалістами Служби у справах дітей ОМР проведено бесіди та складено акти бесід з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що 08.03.2025 під час розпивання спиртних напоїв, чоловік з компанії матері почав душити старшу доньку [PERSON] , у зв`язку з чим остання викликала працівників поліції. Діти просять не залишати їх з матір`ю. Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №\~199 від 10.03.2025 постановлено негайно відібрати у [PERSON] , 1984 року народження, її малолітніх дітей: [PERSON] , 2022 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, без позбавлення батьківських прав, у зв`язку зі значним рівнем небезпеки, яка загрожувала дітям під час їх спільного проживання разом з матір`ю. Наказами Служби у справах дітей ОМР від 10.03.2025 [PERSON] (наказ №\~72), [PERSON] (наказ №\~71), [PERSON] (наказ №\~70) взято на первинний облік як дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Наказами Служби у справах дітей ОМР від 10.03.2025 [PERSON] (наказ №\~72/1), [PERSON] (наказ №\~71/1), [PERSON] (наказ №\~70/1) тимчасово влаштовано до сім`ї їхньої бабусі [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] надали свою згоду. Щодо характеристики особи [PERSON] суд зазначає, що відповідно до відповіді з КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 02.05.2025 №\~01-01-10/775 [PERSON] під наглядом у лікарів нарколога та/чи психіатра не перебуває. Аналогічна відповідь отримана з КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 12.05.2025 за №\~3147. Згідно з відповіддю Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 05.05.20025 №\~60\~вх\~6146 установлено, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності у 2025 році за ч. 1, 2 ст.\~184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та ст.\~173 КУпАП (Дрібне хуліганство). Також, до матеріалів справи долучено колективне звернення мешканців будинку [ADDRESS] до Київської РА ОМП та Служби у справах дітей ОМР щодо неналежної поведінки [PERSON] , 2012 року народження, яка, будучи малолітньою особою, підтримує статеві відносини з повнолітнім чоловіком за сприяння її матері [PERSON] . Допита під час судового розгляду як свідок бабуся дітей [PERSON] повідомила, що не заперечує проти влаштування дітей до неї на проживання та утримання. У неї наявні всі умови для забезпечення нормального розвиту та навчання дітей. 08.03.2025 її викликали за місцем проживання її доньки, де їй стало відомо, що старшу доньку [PERSON] хтось душив, у зв`язку з чим викликали працівників поліції. Зазначила, що дітям буде краще у неї, оскільки вона має змогу забезпечити їхнє нормальне харчування та догляд. Її донька [PERSON] до того, як від неї забрали дітей, вживала алкогольні напої, однак згодом перестала. [PERSON] ніде не працює. Живе за рахунок соціальної допомоги при народження меншого сина. Допитані як свідки малолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що постійно проживали разом з матір`ю [PERSON] . При цьому [PERSON] (13 років) зазначила, що досі не вміє писати та читати. За місцем їхнього проживання умови для навчання не були створені. До школи практично не ходили. [PERSON] шкодує, що викликала 08.03.2025 працівників поліції, наразі повідомляє, що все вигадала. На питання щодо необхідності відібрання дітей від матері [PERSON] не заперечила. [PERSON] згоду не надала. Мотиви прийнятого рішення Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу відібрання дітей від батьків з позбавленням\~/\~без позбавлення батьківських прав, врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.\~45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №\~15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Щодо відібрання дітей без позбавлення батьківських прав Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст.\~51 ). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч.\~1,\~2 ст.\~3 Конвенції). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст.\~18 Конвенції). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.\~1,\~2 ст.\~27 Конвенції). Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, відповідно до ст.\~8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.\~12 Закону). Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). За приписами ч. 1-3,\~5 ст.\~150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.\~1-4 ст.\~157 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст.\~15 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (п.\~2 ч.\~1 ст. 164 СК України). Згідно з національним законодавством, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п.\~2-5 ч.\~1 ст.\~164 СК України). Відповідно до ч.\~1 ст.\~170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.\~100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п.\~50 рішення ЄСПЛ від 18.12. 2008 року у справі «Савіни проти України). Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору, який стосується інтересів дитини, превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, або інших осіб, з ким проживає дитина. Так, основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.\~1 ст.\~164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній ч.\~1 ст.\~170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються доказами, обсяг батьківських прав може бути обмежений або припинений. Аналізуючи зібрані у справі докази до та під судового розгляду, ураховуючи перебіг подій у вказаній сім`ї, суд доходить висновку, що наразі дії матері не направлені на виправлення (покращення) ситуації, що склалася з виконанням нею батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей. Основними підставами для відібрання дітей від матері та їх тимчасового влаштування до бабусі були наявні ознаки небезпеки для їх життя, здоров`я та морального виховання як зі сторони матері, так і зі сторони третіх осіб, за потурання матері, а також ухилення останньою від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Про це свідчать акти обстеження умов проживання дітей та акти проведення оцінки рівня безпеки дітей. Означені обставини також підтверджені актами бесіди з дітьми та частково їх показаннями як свідків у судовому засіданні. Системне невиконання матір`ю обов`язків по вихованню дітей підтверджено також інформацією про її неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності у 2025 році за ч. 1, 2 ст.\~184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та ст.\~173 КУпАП (Дрібне хуліганство). Водночас, суд відмічає, що матір`ю за місцем проживання дітей не створено жодних умов для навчання та нормального харчування. У квартирі відімкнуті подача електроенергії та газу, теплої води. Указане призвело до того, що діти не отримують належного рівня освіти та харчування. Даючи оцінку поведінці та діям матері під час судового провадження суд відмічає, що дії останньої не направлені на покращення ситуації щодо виховання дітей, про що свідчить колективне звернення мешканців будинку, де проживає відповідачка про вчинення кримінального правопорушення щодо її старшої малолітньої доньки сексуального характеру, а саме наявні статеві зносини з повнолітнім чоловіком. При цьому відмічається потурання матір`ю вказаним статевим стосункам. Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають суду достатні підстави для констатації факту наявності небезпеки для життя та здоров`я дітей, їх моральному вихованню та відсутності здобуття ними повної загальної середньої освіти у разі залишення дітей з матір`ю. Установлені обставини вказують на необхідність на цьому етапі життєвого шляху дітей відібрати їх від матері та залишити разом з бабусею. Означене в повній мірі буде відповідати їх найкращим інтересам. Разом з тим, суд зауважує, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч.\~3 ст.\~170 СК України). Наведене вище узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним\~Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10. 2018 у\~справі\~№ 402/428/16. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право на повагу до свого приватного та сімейного життя повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Тобто, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється причинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній меті. Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. З цього приводу суд зазначає, що відібрання дітей від матері у цій справі є тимчасовим заходом (до покращення матір`ю умов проживання і виховання дітей) та має законні підстави, переслідує легітимну мету забезпечення безпеки та належного розвитку дітей, та є необхідним в демократичному суспільстві, оскільки відповідатиме найкращим інтересам дітей та вчиняється для захисту їх здоров`я та моралі. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.\~180 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.\~2 ст.\~182 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.\~3 ст.\~181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.\~2 ст.\~182 СК України). При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч.\~4 ст.\~170 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.\~1 ст.\~191 СК України). Під час судового розгляду встановлено, що діти: [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та \~ [PERSON] \~тимчасово влаштовані\~до сім`ї\~їхньої бабусі\~ [PERSON] ,\~тобто знаходяться на її утриманні. Отже позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей підлягають до задоволення на користь [PERSON] в розмірі 1/2 частини, щомісячно, з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення позивачем з відповідним позовом до суду та до досягнення першим з дітей повноліття. Визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, відповідає принципу розумності та справедливості, а також не буде носити для відповідача надмірного тягаря. Також, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст.\~192 СК України). Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.\~82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт наявності небезпеки для життя та здоров`я дітей - [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] під час їх проживання разом з матір`ю [PERSON] , їх моральному вихованню та незабезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, що зумовлює необхідність тимчасового відібрання дітей від матері, без позбавлення її батьківських прав. Щодо судових витрат За приписами ч.\~1,\~3 ст.\~133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.\~1,\~6 ст.\~141 ЦПК України). Оскільки у справі має місце дві позовні вимоги: по першій судовий збір не справляється (п.\~12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), по другій позивач звільнений від його сплати (п.\~3 ч. 1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір»), відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за другу позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1\~211,20 грн. Відповідно до\~ст.\~430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved