Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] - 1/ 5 частки квартири [ADDRESS] , на користь [PERSON] - 2/ 5 частки квартири [ADDRESS] , на користь [PERSON] - 2/ 5 частки квартири [ADDRESS] , понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що позивачі на праві спільної сумісної власності володіють квартирою [ADDRESS] та зареєстровані у ній. 15 серпня 2024 року, з метою дарування належної [PERSON] частки квартири [PERSON] , вони звернулися до приватного нотаріуса для укладання договору дарування. Проте, під час проведення нотаріусом підготовчих реєстраційних дій по державній реєстрації даного договору, з`ясувалось, що внести відповідні дані щодо розподілу часток на квартиру та зареєструвати в ДРРПНМ договір дарування неможливо, у зв`язку із тим, що право власності на квартиру [ADDRESS] з 03 травня 2023 року зареєстроване за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року за № 239, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Позивачі зазначають, що починаючи з 1995 року та по теперішній час вони не вчиняли жодних правочинів щодо відчуження вищезазначеної квартири. Крім того, ніхто з позивачів не знайомий із відповідачем, ніколи з ним не спілкувалися, не бачили його, жодних документів з ним не підписували, грошей не отримували, не знайомі із приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. та ніколи не користувалися її послугами. За таких обставин, позивачі вказують, що договір купівлі-продажу від 11 липня 2012 року позивачами не укладався, підписи на даному договорі є сфальсифікованими, тому на їх думку, є всі підстави вважати, що відповідач протиправно зареєстрував за собою право власності на квартиру, у зв`язку із чим були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про дату та час судових засідань, будь-яких процесуальних документів до суду не було надано. Представник третьої особи Департаменту з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 03 травня 2025 року до ЦНАП Деснянської РДА звернувся [PERSON] із заявою № 55177893 про набуття права власності на квартиру [ADDRESS] , до якої були додані технічний паспорт [NUMBER] від 24 березня 2023 року на об`єкт нерухомого майна, договір купівлі-продажу квартири від 11 липня 2012 року щодо продажу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] . В межах проведення реєстраційної процедури держреєстратором Департаменту [PERSON] було направлено запит про надання інформації та отримано від АО Відділу обліку об`єктів нерухомого майна та підбирання довідкового та інформаційного матеріалу інформацію № 55177893 з підтвердженням, що квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час проведення реєстраційних дій була відсутня інформація щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. За результатом розгляду поданої документації, держреєстратором [PERSON] було прийнято рішення № 67520060 від 09 травня 2023 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за [PERSON] . За результатом розгляду позову просив суд прийняти рішення на власний розсуд. Розгляд справи просив здійснювати без участі представника Департаменту. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 16 січня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 20 січня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 21 січня 2025 року ухвалою судді у справі залишено позовну заяву без руху, на виконання якої 27 січня 2025 року позивач і як представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав заяву про усунення недоліків /а. с. 75-76/. 12 лютого 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 101/. 14 лютого 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у загальному позовному провадженні /а. с. 102-103/. 22 квітня 2025 року ухвалою суду у справі задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів у слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві і про залучення третьою особою у справі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради /а. с. 115-117/. 25 травня 2025 року представник третьої особи у справі подала до суду відзив на позовну заяву, у якому також просила справу розглядати у відсутність представника Департаменту. 24 червня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 04 серпня 2025 року на адресу суду від Шевченківського УП ГУ НП у м. Києва надійшла копія протоколу допиту свідка [PERSON] у КП № 42024102100000129 від 03 жовтня 2024 року. Позивачі в засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] в засідання не з`явився, викликався засобами поштового зв`язку та у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили. Представник третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради в засідання не з`явився, з урахуванням раніше поданої заяви про розгляд справи у їх відсутність, поданої разом із відзивом на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІ. Фактичні обставини справи На підставі розпорядженням Управління справами Верховної Ради України від 23 вересня 1994 року приватизовано квартиру [ADDRESS] , яка дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 вересня 1994 року, виданим Групою приватизації Управління справами Верховної Ради України /а.с. 70/. Під час приватизації дана квартира була передана у спільну сумісну власність наймачу [PERSON] , та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були прописані в цій квартирі на момент приватизації, про що свідчить довідка Управління справами Верховної Ради України від 27 жовтня 1995 року /а.с. 42/. Разом із свідоцтвом про право власності на житло органом приватизації був виготовлений та переданий власникам технічний паспорт на вищезазначену квартиру /а.с.58/. Набувши квартиру [ADDRESS] у спільну сумісну власність, між власниками даної квартири була укладена угода від 15 листопада 1995 року, якою сторони визначили належні їм у квартирі відповідні частки, а саме: [PERSON] стало належати 1/ 5 долі (частини) квартири; [PERSON] стало належати 1/ 5 долі (частини) квартири; [PERSON] стало належати 1/ 5 долі (частини) квартири; [PERSON] стало належати 1/ 5 долі (частини) квартири; [PERSON] стало належати 1/ 5 долі (частини) квартири /а.с.66-а/. В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 28 грудня 1995 року, [PERSON] передав у власність позивачу 3 - [PERSON] належну йому 1/ 5 частини квартири /а.с. 38-а/. [PERSON] на підставі договору міни від 28 грудня 1995 року, передала у власність позивача 2 - [PERSON] належну їй 1/ 5 частини квартири /а.с.36/. Таким чином, після вищенаведеного перерозподілу часток, власниками квартири [ADDRESS] стали позивачі з наступним розподілом часток: [PERSON] належить 1/ 5 частини квартири; [PERSON] належить 2/ 5 частини квартири; [PERSON] належить 2 /5 частини квартири. Відповідно до довідки за № КВ-2024 № 28236 від 06 серпня 2024 року КП КМР «КМ БТІ» згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за - 3/ 5 частини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Групою приватизації Управління справами Верховної Ради України 23 вересня 1994 року. Дата проведення реєстрації в Бюро 27 вересня 1994 року за реєстровим № 4408; 1/ 5 частина [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Пасічник С.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 грудня 1995 року, № 7219. Дата проведення реєстрації в Бюро 22 лютого 1996 року за реєстровим номером № 4408; 1/ 5 частина [PERSON] , на підставі договору міни, посвідченого Пасічник С.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 грудня 1995 року, № 7217. Дата проведення реєстрації в Бюро 22 лютого 1996 року за реєстровим № 4408 /а.с. 45/. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 серпня 2024 року, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 49/. Листом приватного нотаріуса Пасічник С.Г. від 16 серпня 2024 року за № 113/01-16, повідомлено позивачів, що договір дарування 1/ 5 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладений 15 серпня 2024 року в її присутності та нею нотаріально посвідчений, неможливо зареєструвати в Державному реєстрі речових прав, в порядку передбаченому ст. 182 ЦК України, оскільки було з`ясовано, що право власності на квартиру з 03 травня 2023 року зареєстроване за [PERSON] , внаслідок чого така реєстрація уже неможлива, тому що права на квартиру зареєстровані за іншою особою. Дана реєстрація права власності була проведена державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко О.В. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 239, посвідченого 11 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. /а.с. 61/. Як вбачається, 11 липня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири під [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. /а.с. 136/. 22 березня 2023 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] видано на ім`я [PERSON] технічний паспорт на вищезазначену квартиру /а.с. 137-138/. Листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 червня 2024 року повідомлено адвоката [PERSON]., про те, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 жовтня 2017 року № 716/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] » нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] припинено з 03 жовтня 2017 року. ГУ НП у м. Києві листом від 19 квітня 2024 року за № 51099/9-24 надано відповідь про неможливість встановлення місцезнаходження документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] /а.с. 47/. Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві від 07 жовтня 2024 року, адвоката [PERSON]. повідомлено про те, що в результаті проведеної звірки у вигляді електронних виписок за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, надходження збору за придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, сплаченого [PERSON] , не виявлено /а.с. 48/. Листом від 10 жовтня 2024 року за № 41-927, вих. 24-35-436-24 Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, було повідомлено [PERSON] , що за результатами розгляду 03 жовтня 2024 року заяви, відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, внесено д ЄРДР за № 42024102100000129, проведення якого доручено Шевченківському УП ГУ НП У м. Києві /а.с. 67/. Відповідно до протоколу від 02 січня 2025 року допиту відповідача - [PERSON] , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42024102100000129 від 03 жовтня 2024 року, [PERSON] стверджує, що 11 липня 2012 року він ніяких угод, в тому числі договорів купівлі-продажу квартири не укладав, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу в офісі за адресою: [ADDRESS] , ніколи не був. Також не укладав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зазначив, що ніколи не був за цією адресою. Зазначив, що не звертався до ФОП [PERSON] щодо замовлення технічного паспорта стосовно спірної квартири та не звертався із заявами до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради. Хто міг зробити вищезазначене від його імені, йому не відомо. ІІІ. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду Відповідно до частини третьої статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави та порядок здійснення віндикації передбачено ст. 388 Цивільного кодексу України. У відповідності до частини третьої ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Верховний Суд сформував об`єктивний стандарт доброї совісті. Так, у постанові КЦС ВС від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 викладено висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Обґрунтування цієї правової позиції співзвучне з Модельними правилами європейського приватного права (DCFR), над якими досить довго працювали в доктрині європейського цивільного права. В цьому аспекті Верховний суд у постановах ВП ВС від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, ВП ВС від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16, КЦС ВС від 17 січня 2024 року у справі № 752/18246/21, КЦС ВС від 30 листопада 2022 року у справі №522/14900/19, неодноразово зазначав, що під час розгляду віндикаційних позовів суд має давати оцінку добросовісності з огляду на момент вчинення правочину, суб`єктів правочину, їх пов`язаність, платність правочину тощо. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння чає місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від ЗО липня 2020 року в справі №752/13695/18 (провадження N 61-6415св19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від ЗО листопада 2022 року в справі № 522/14900/ вказано, що: можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) . Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з протоколу від 02 січня 2025 року допиту відповідача - [PERSON] , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42024102100000129 від 03 жовтня 2024 року, [PERSON] стверджує, що 11 липня 2012 року він, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , не укладав, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу в офісі за адресою: [ADDRESS] ніколи не був, не звертався до ФОП [PERSON] щодо замовлення технічного паспорта стосовно спірної квартири та із заявами до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради. З огляду на це, суд бере до уваги той факт, що [PERSON] не вважає себе власником квартири [ADDRESS] . З огляду на вищезазначене, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 11 липня 2012 року не підписувався його сторонами, відповідно не може слугувати підтвердженням волевиявлення позивачів щодо продажу квартири відповідачу. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що квартира [ADDRESS] , вибула 03 травня 2023 року із власності позивачів поза їх волею без наявних на те правових підстав, відтак, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , обґрунтований і підлягає задоволенню. ІV. Скасування заходів забезпечення позову. За правилами частин першої, сьомої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року, підлягають скасуванню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 507, 57 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved