Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №2037617223, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 24000 грн. на споживчі потреби, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 40%. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник в подальшому належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 21.06.2024 року виникла заборгованість в сумі 34969 грн. 53 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 18171 грн. 50 коп., заборгованість по процентам в сумі 16798 грн. 03 коп. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за яким на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 34969 грн. 53 коп. та понесені по справі судові витрати. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 19.05.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідачка в призначені судові засідання повторно не з`явилась, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, явку свого представника не забезпечила, відзиву на позов не надала. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, п.п.1,2 ч.3 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України визнав за можливе провести розгляд справи по суті в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2037617223, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 24000 грн., зі строком повернення до 28.09.2025 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 40% річних. Вказане підтверджується долученими до позову копіями анкети-заяви [PERSON] на отримання кредиту, паспорту споживчого кредиту, кредитного договору №203761223 від 28.09.2021 року з додатком №1 у вигляді графіку платежів, копією заяви на видачу готівки №44748044 від 28.09.2021 року, випискою по рахунку. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №21/06/24, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором, що підтверджується долученими до позову копіями відповідного договору факторингу, витягом з реєстру боржників, актом приймання-передачі реєстру боржників, платіжними інструкціями про сплату коштів за договором. Згідно розрахунку заборгованості, виписки по рахунку вбачається та не спростовано відповідачкою, що свої зобов`язання за кредитним договором остання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 21.06.2024 року виникла заборгованість в сумі 34969 грн. 53 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 18171 грн. 50 коп., заборгованість по процентам в сумі 16798 грн. 03 коп. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищенаведеного, заявлені ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» позовні вимоги суд вважає обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, в зв`язку з чим з відповідачки на користь позивача слід стягнути зазначену вище заборгованість. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 3028 грн. В своєму позові позивач просив стягнути з відповідачки понесені витрати на правову допомогу в сумі 9200 грн., на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І., акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року. Згідно вказаного вище акту вартість наданих адвокатом послуг за договором склала 9200 грн. та включає в себе послуги з надання первинної консультації на суму 1000 грн.; послуги з правового аналізу наявних у замовника документів, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини на суму 4000 грн.; послуг з підготовки та подання позовної заяви на суму 4200 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року). Так, відповідно до положень ч.6\~ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної\~ініціативи,

Outcome: approved