Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , 1939 року народження, після смерті якої залишилася спадщина за законом. 29.03.2024 позивачем до ПН ХМНО Голик Світлани Віталіївни було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [PERSON] , а саме на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В ході дослідження спадкової справи, приватним нотаріусом встановлено, що 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить померлій [INFO] [PERSON] , матері [PERSON] , яка на час смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , спадщину після якої [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Постановою ПН ХМНО Голик Світлани Віталіївни від 29.03.2024 року №60/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вказана відмова мотивована тим, що на підтвердження родинних відносин не надані документи, які підтверджують факт родинних відносин як матері та дочки між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, через відсутність доказу факту родинних відносин неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] , матері [PERSON] , яка на час смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , та прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Позивач вказала, що за вказаних обставин позбавлена можливості оформити спадкові права на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла її донька [PERSON] , а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голик Світлану Віталіївну надати до суду протягом десяти робочих днів з дня отримання копії даної ухвали належним чином завірену копію спадкової справи №1/2024, номер у спадковому реєстрі 71809190. На виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голик Світлани Віталіївни 04.09.2024 надійшла копія спадкової справи №1/2024, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 року задоволено клопотання представника позивача, Бєлової О.Є., справу передано на розгляд за виключною підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бєлової О.Є. про виклик та допит свідків, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача - адвокат Бєлова О.Є. подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі та без участі позивача. Зазначила, що відмовляється від раніше поданого клопотання про допит свідка, яке було задоволено судом, у зв`язку з цим просила не викликати та не допитувати раніше заявленого свідка. Відповідач Харківська міська рада, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, представник у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву, чи будь яких інших заяв чи клопотань щодо розгляду справи до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голик С.В. про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. У судовому засіданні 07.10.2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 09.10.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.1-2 ст.77, ч.1-2 ст.78, ст.79, ч.1ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.02.1999 за № [NUMBER] , квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2024 [PERSON] , [INFO] , видано спадщину, яка складається, зокрема, з 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , спадкодавцем якої є [PERSON] , 1939 р.н. Разом з цим, постановою ПН ХМНО Голик Світлани Віталіївни від 29.03.2024 року №60/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вказана відмова мотивована тим, що на підтвердження родинних відносин не надані документи, які підтверджують факт родинних відносин як матері та дочки між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . З відповіді Департаменту реєстрації від 02.05.2024 року №1320/0/50-24 вбачається, що картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою [ADDRESS] передана до Департаменту реєстрації ХМР відповідно до аб. 1 п.3 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №888. Крім того, вказана відповідь містить інформацію з «поквартирної карточки» (форма Б) за з адресою: [ADDRESS] , з якої вбачається, що мати позивача, [PERSON] , [INFO] , була прописана за адресою: [ADDRESS] , з 20.09.1989 року. Позивач, [PERSON] , [INFO] , була прописана за адресою: [ADDRESS] , з 20.09.1989 року. Бабуся позивача, [PERSON] , [INFO] , була прописана за адресою: [ADDRESS] починаючи з 20.09.1989 року та виписана з 16.08.2000 року, яка померла [INFO] . Таким чином, бабуся позивача, [PERSON] , та мати позивача [PERSON] , зареєстровані за однією адресою починаючи з 20.09.1989 року та до моменту смерті [PERSON] , що може свідчити про факт родинних відносин. До матеріалів справи додано копію свідоцтва про народження [PERSON] , яким встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , у м. Кіров. Мати - (мовою оригіналу) [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 20.03.1976 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] присвоєне прізвище - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] , мати позивача є (мовою оригіналу) « [PERSON] »,місце народження - м. Кіров, рф. Згідно копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 19.11.1999, місце народження [PERSON] є м.Кіров, рф, що у повній мірі відповідає свідоцтву про народження матері позивача. Також, місце реєстрації, згідно паспорту померлої, відповідає інформації, наявних в відповіді Департаменту реєстрації. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.02. 1974 серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища, зокрема, жінці - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] залишила прізвище чоловіка після розірвання шлюбу в 1974 році. Отже, виходячи з вищевикладеного, всі ідентифікуючі матері позивача дані співпадають. Ім`я та по батькові матері позивачки зазначені в копії свідоцтва про народження, співпадають з іменем та по батькові, вказаними в паспорті матері позивачки. Також, співпадають аналогічні дані у свідоцтві про народження матері позивачки, свідоцтві про шлюб та свідоцтві про смерть бабусі позивачки. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За приписами ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно з абз. 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство - відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР (редакція 1963 р.) «часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця». Згідно ст. 529 ЦК Української РСР (редакція 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти померлого. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Відповідно до Постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у справі №691/1237/20 (провадження № 61-14225св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зробивши такі правові висновки, що «Спірні правовідносини щодо встановлення факту, який має юридичне значення, регулюються гл. 6 розд. IV ЦПК України. Факти, що мають юридичне значення, - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, а саме з питанням спадкування. Аналіз положень ст. 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Висновок судів про те, що цивільна правоздатність баби та матері позивачки припинилася після їхньої смерті, тому вимога про встановлення між останніми як матір`ю та дочкою родинних відносин суперечить нормам цивільного права, є безпідставним, оскільки позивачка просила встановити факт родинних відносин між її матір`ю та бабою тому, що він безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право матері позивачки на спадщину - спірну земельну частку, у порядку спадкування за законом. Суди не врахували, що встановлення юридичного факту - родинних відносин між померлими бабою та матір`ю позивачки, не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням народження бабою матері позивачки. По суті суди застосували правову позицію Верховного Суду про те, що стосовно померлих позовні вимоги не можуть заявлятися, оскільки померлі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності. Проте суди не звернули уваги на те, що такий висновок стосується виключно позовного провадження, де заявлені вимоги щодо спору про право. Водночас у цій справі заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин у порядку окремого (безспірного) провадження (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Позивачка подала позов, а не заяву в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні». Таким чином, вимоги про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту між померлими особами підлягають розгляду у порядку позовного провадження, оскільки такі вимоги заявлені у рамках одного позову та наявний спір про право між позивачем та Харківською міською радою. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Приписами ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця в даному випадку є визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи вищевикладене, судом встановлений родинний зв`язок між померлою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , визнавши їх дочкою та матір`ю. Також судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , донька спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , фактично вступила в управління та володіння майном, та тим самим прийняли спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З урахуванням викладеного, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Оскільки спір виник внаслідок дій позивача, відповідно до п. 3,4 ч.3 ст 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved