Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до\~Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 серпня\~1982\~року чоловік позивача [PERSON] [PERSON] , отримав дозвіл від виконавчого комітету Ставненської сільської ради на будівництво індивідуального жилого будинку оформлений Рішенням виконкому Великоберезнянської районної Ради народних депутатів за №122. Згодом подружжя вирішило перереєструвати технічну документацію щодо забудовника на особу позивача. Так, Рішенням виконавчого комітету Ставненської сільської ради Народних депутатів від 11.06.1987 «Про дозвіл провести перерегістрацію техдокументації на будівництво» позивачу надано дозвіл на проведення перереєстрації технічної документації на будівництво житлового будинку з її чоловіка безпосередньо на [PERSON] . Надалі Дозволом районного архітектора №17/87 позивачу надано право на виконання будівельних робіт щодо будівництва зазначеного будинку. Окремо районним архітектором затверджено позивачу «Строительный паспорт» від 10.07.1987, що включає затверджені: проект господарських приміщень для утримання худоби та птиці від 10.07.1987; проект сараю від 10.07.1987; проект літньої кухні від 10.07.1987. Незадовго після отримання всієї необхідної дозвільної документації,\~1988\~року позивачем добудовано зазначений будинок із необхідними допоміжними будівлями. Як стверджує позивачка, Довідка № 367 від 17.03.2003 Ставненської сільської ради підтверджує те, що вона набула у власність вказаний будинок за [ADDRESS] та вказує на осіб членів сім`ї позивача, що проживають у ньому. Аналогічні відомості містять, за її твердженням, містить будинкова книга зазначеного будинку та погосподарська книга, копії яких також додала. Позивачка наголошує, що добросовісно володіє, відкрито користується без претензій з боку будь-яких третіх осіб нерухомим майном, що перебуває у її володінні та користуванні. На замовлення позивача Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради виготовлено технічний паспорт станом на 04.10.2024 (інвентаризаційна справа № 6857). Водночас, позивачка зазначає, що позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном будинком із господарськими будівлями та спорудами внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на зазначене майно, тому остання позбавлена можливості зареєструвати належне їй нерухоме майно. При цьому посилається на відомості Довідки № 06 від 04.02.2025 КП «БТІ» Великоберезнянської селищної ради, згідно з якою нерухоме майно за вказаною адресою не зареєстроване. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якому серед переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня\~1992\~року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, зазначено документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав, позивач зазначає, що позбавлена можливості зареєструвати речове право на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, внаслідок дії законодавчо визначеної заборони на безоплатну передачу земель у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, передбачену п. 5 ч. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Підставою для звернення до суду для захисту свого майнового права, як стверджує позивачка, є наявність істотних перешкод у оформленні права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , та відсутність передбачених законом механізмів здійснення реєстрації права власності на цей будинок окрім як шляхом визнання права власності на нього у судовому порядку. Ухвалою судді Великоберезнянський районний суд Закарпатської області від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. 09.06.2025 на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про долучення до матеріалів справи довідку Ставненської сільської ради від 04.03.2025. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 09.06.2025 в задоволенні клопотання [PERSON] про допуск його до участі в справі в якості представника відмовлено. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 09.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 02.09.2025 на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] , в якому вона просила долучити до матеріалів справи Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ; 441820987 від 02.09.2025 за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 17.07.2025, позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та просила такі задовольнити. Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи містяться заяви, подані представником відповідача, в якій він просить вирішувати справу без їх участі за наявними матеріалами. В силу положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~суд постановив розгляд справи проводити за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Матеріалами справи, а саме свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.1981, підтверджено, що позивачка [PERSON] , є дружиною [PERSON] , якому на підставі рішення виконкому Ставненської сільської ради народних депутатів № 12від 07.07.1982 з присадибного фонду колгоспу під забудову виділено земельну ділянку площею 0,07 га, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР № 5/82. З вказаного свідоцтва також убачається, що забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Великоберезнянської районної ради народних депутатів від 24.04.1981 № 79 за типовим проектом будівлі № 30 3к 4. 14 серпня\~1982\~року рішенням виконкому Великоберезнянської районної Ради народних депутатів за № 122 на підставі клопотання виконкому Ставненської сільської ради надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку на виділеній земельній ділянці. Вказаним рішенням попереджено гр. [PERSON] , що при неосвоєнні (невикористанні) земельної ділянки протягом встановленого строку з часу відведення в натурі (строк початку та закінчення будівництва з 16.06.1982 по 16.06.1984) або при грубому порушенні «Правил забудови» він втрачає право на користування земельною ділянкою і вона повертається попередньому землекористувачу. Дозволом № 2/82 на право виконання будівельних робіт [PERSON] на підставі вказаного рішення районним архітектором [PERSON] . Великоберезнянського району надано дозвіл [PERSON] приступити до будівництва будинку. Рішенням виконавчого комітету Ставненської сільської ради Народних депутатів від 11.06.1987 «Про дозвіл провести перерегістрацію техдокументації на будівництво» позивачу було надано дозвіл на проведення перереєстрації технічної документації на будівництво житлового будинку з її чоловіка на [PERSON] . Як убачається з дозволу № 17/87 на право на виконання будівельних робіт районного архітектора виконкому Великоберезнянської районної ради народних депутатів Рейпаші О.В. надано дозвіл приступити до будівництва «перееристрації» житлового будинку з проектом 30-3к-4 в с. Ставне на підставі рішення виконкому Великоберезнянської ради народних депутатів від 11.06.1987. Дата закінчення будівельних робіт 1988 рік. 10.07.1987 районним архітектором виконавчого комітету Великоберезнянської районної ради народних депутатів Закарпатської області [PERSON] затверджено «Строительный паспорт» на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, що включає затверджені: проект господарських приміщень для утримання худоби та птиці від 10.07.1987; проект сараю від 10.07.1987; проект літньої кухні від 10.07.1987. Згідно з відомостями з технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , збудовано у 1985 році. Як зазначає позивачка, незадовго після отримання всієї необхідної дозвільної документації,\~1988\~року нею було добудовано зазначений будинок із необхідними допоміжними будівлями. В якості підтвердження вказаних обставин позивачка посилається на довідку № 367 від 17.03.2003 Ставненської сільської ради, яка, за її твердженнями, свідчить про те, що вона набула у власність вказаний будинок за [ADDRESS] та вказує на осіб членів сім`ї позивача, що проживають у ньому. Також в якості підтвердження набуття нею у право власності вказаного будинку посилається на Будинкову книгу для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , та погосподарську книгу, копії яких долучила до матеріалів справи. Так, з погосподарської книги № 2 вбачається, що [PERSON] значиться як член господарства, записаного першим. Адреса господарства: [ADDRESS] . З будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , убачається, що [PERSON] значиться як особа, відповідальна за ведення книги та прописки будинку. Згідно з довідкою Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, виданої 04.03.2025 № 184 [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Великоберезнянської селищної ради від 04.09.2025 № 06 станом на 01.01.2013 нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Аналогічна підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ; 441820987 від 02.09.2025 за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном будинком із господарськими будівлями та спорудами внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на зазначене майно, тому позбавлена можливості зареєструвати належне їй нерухоме майно. Посилаючись на ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачка вказує, що позбавлена можливості зареєструвати речове право на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, внаслідок дії законодавчо визначеної заборони на безоплатну передачу земель у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, передбачену п. 5 ч. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. При цьому зазначає, що законом України не передбачено інших правових механізмів здійснення реєстрації права власності на цей будинок окрім як шляхом визнання права власності на нього у судовому порядку. У зв`язку з наведеним вона звернулась в суд з вказаним позовом. Вирішуючи порушене перед судом питання, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу положень статей\~76 \~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. В статті 55\~Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. На конституційному рівні встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. \~У\~статті 392 ЦК України\~вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту\~статті 392 ЦК України\~вбачається, що вона містить дві підстави, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може бути будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензій третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Касаційний цивільного суду Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 487/7149/21, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Як зазначив Касаційний господарський суд Верховного Суду у своїй постанові від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16, згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на будинковолодіння, та зазначаючи відповідачем у вказаній справі Ставненську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] , при цьому не зазначає, в чому саме полягають дії чи бездіяльність відповідача, що мають своїм наслідком не визнання останнім за позивачкою права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або в чому полягає власний інтерес відповідача у межах існуючих спірних правовідносин. Водночас, як убачається з довідки виконкому Ставненської сільської ради №367 від 17.03.2003, вказаний орган підтвердив, що позивачка має свій власний будинок в [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є його правом. На останньому лежить обов`язок довести, що саме позивачу належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Тож визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Так, Пленум Верховного Суду України у п. 8\~постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України\~цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК\~передбачає лише у статтях 335 і 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів.\~Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Вказану позицію висловив Касаційний цивільний суд Верховного Суду України у постанові від 15.12.2020 у справі №753/15989/19. Аналіз змісту позовних вимог показує, що фактичною підставою для звернення в суд з вказаним позовом слугував не факт невизнання або оспорення її права власності на житловий будинок відповідачем, а неможливість, за її твердженням, в позасудовому порядку здійснити реєстрацію права власності на такий будинок. З цього приводу суд зазначає таке. Відповідно до частин\~першої\~та\~другої\~статті\~182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав унормовано положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 згаданого Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1 частини\~третьої\~статті\~10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини\~третьої\~статті\~10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до статті\~11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку визначено в статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). За змістом наведеної законодавчої норми для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачкою у справі не наведено тієї обставини, що вона зверталась до відповідних органів, які здійснюють реєстрацію прав на нерухоме майно і отримала відмову у реєстрації прав та/чи доказів інших перешкод та не додала відповідних доказів. При цьому суд зауважує, що в силу положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З урахуванням наведених положень Конституції України суд констатує, що він не вправі підміняти інші органи, які згідно із законодавством уповноважені на вчинення певних дій. \~ \~ \~ \~Як зазначає позивачка у своєму позові, вона позбавлена можливості зареєструвати речове право на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, внаслідок дії законодавчо визначеної заборони на безоплатну передачу земель у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, передбачену п.п. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. \~ \~ \~ \~Водночас суд звертає увагу позивачки, що згідно з реченням другим п. п. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом Таким чином суд приходить до переконання, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами неможливість в позасудовому порядку зареєструвати належний їй будинок, як і не доведено того факту, що її право на будинок оспорюється або не визнається відповідачем. Зважаючи на наведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача. Зважаючи на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог судові витрати у справі слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed