Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-30 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належної їй кв. [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996 вказана квартира належала покійній матері позивача - [PERSON] , його бабусі - [PERSON] , а також його покійному брату - [PERSON] , на праві спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадкоємцем першої черги була її донька (мати позивача) [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла його мати [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої він у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте згідно постанови нотаріуса від 19.05.2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в правовстановлюючому документі не визначено частки співвласників у праві власності на спірну квартиру. Позивач вважає, що він є єдиним власником вищезазначеної квартири в порядку спадкування після смерті його матері, яка прийняла спадщину після смерті його бабусі, фактично вступивши у володіння спадковим майном, а також після смерті його брата - будучи зареєстрованою разом із ним на момент відкриття спадщини. При цьому позивач зазначав, що у його померлого брата була донька [PERSON] , [INFO]. Однак її мати не заявляла своїх прав на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки за життя останній забезпечив свою дитину в повному обсязі, в тому числі житлом. Посилаючись на викладене, позивач просить суд: визначити частки у праві спільної сумісної власності на кв. [ADDRESS] рівними по 1/3 за кожним із співвласників, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнати за ним право власності на кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/3 частку квартири, яка вступила в управління і володіння спадковою 1/3 часткою квартири після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та прийняла спадщину на 1/3 частку квартири після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у ПН ММНО Яковлєвої Н.П. копію спадкової справи після смерті [PERSON] ; витребувано у Другої миколаївської державної нотаріальної контори витяги зі спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувані матеріали надійшли на адресу суду від Другої миколаївської державної нотаріальної контори 16.01.2025. Ухвалою суду від 04.03.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє її мати [PERSON] та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради. 02.04.2025 від приватного нотаріуса ММНО Яковлєвої Н.П. надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. 03.03.2025 від представника позивача адвоката Поповської О.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, від неї 03.03.2025 та 06.08.2025 надійшли заяви, згідно яких вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу за її відсутності. Від третьої особи неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє її мати [PERSON] та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, 06.08.2025 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб. Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] (а.с. 11). 02.08.1974 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, кв. [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності частки кв. [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняла її донька [PERSON] (мати позивача), яка на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавицею за однією адресою, а також фактично вступила в управління спадковим майном. Згідно повідомлення Другої миколаївської державної нотаріальної контори від 13.01.2025 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводились, заповіт від її імені не посвідчувався (а.с. 37-39). У відповідності до картки реєстрації особи форми А на [PERSON] та поквартирної картки форми Б за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 28.06.1971 до часу відкриття спадщини (.с. 69). Разом з нею на момент відкриття спадщини була зареєстрована донька [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві власності частки кв. [ADDRESS] . Спадщину після його смерті прийняла його мати [PERSON] (мати позивача), яка на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою. Згідно повідомлення Другої миколаївської державної нотаріальної контори від 13.01.2025 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводились, заповіт від його імені не посвідчувався (а.с. 34-36). Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 24.05.2012 за вих. № 1538 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] та її син [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 18). Разом з тим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2024, виданої ПН ММНО Яковлєвою Н.П., спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , окрім його матері прийняла також його неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Проте мати неповнолітньої у порядку, встановленому діючим законодавством, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини не зверталась. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності частки кв. [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняв її син - позивач [PERSON] , який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2024, виданої ПН ММНО Яковлєвою Н.П., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки частки співвласників у праві спільної власності на спадкове майно - кв. [ADDRESS] , не визначено. Крім того, вбачається наявність інших спадкоємців, а саме нотаріусом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , окрім його матері прийняла також його неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що його мати була єдиною власницею спірної квартири на момент відкриття спадщини після її смерті, оскільки інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались, вимог одо спадкового майна не заявляли. При цьому позивач зазначав, що у його померлого брата була донька [PERSON] , [INFO]., однак її мати не заявляла своїх прав на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки за життя останній забезпечив свою дитину в повному обсязі, в тому числі житлом. Враховуючи викладене, із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач має намір оформити спадщину на вищевказане майно в нотаріальному порядку, але цьому, серед іншого, перешкоджає відсутність визначеної частки померлих у спільній сумісній власності. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. За положеннями частини третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами частин першої, другої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що частки співвласників в праві власності на квартиру [ADDRESS] , як співвласників спільної сумісної власності, є рівними, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, і кожному з них за життя належало право власності по 1/3 частці квартири. Враховуючи те, що співвласники спірного сумісного майна померли, що на теперішній час перешкоджає досягненню домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток, та з урахуванням презумпції рівності часток, суд вважає, що частки [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1996 Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, є рівними і становлять по 1/3 частині - частка кожного. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення часток співвласників є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування, судом встановлено наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Положеннями ст.ст. 548, 549 529 ЦК УРСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що донька померлої [PERSON] . [PERSON] (мати позивача) фактично вступила в управління спадковим майном після смерті своєї матері, оскільки проживала у спірній квартирі безперервно після відкриття спадщини, використовувала її для власних потреб. За таких обставин, [PERSON] прийняла у спадщину 1/3 частку кв. [ADDRESS] , яка належала її матері. Відповідно до ст. 1220 ЦК України (в редакції станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , далі - в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважається такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що мати померлого [PERSON] проживала та була зареєстрована разом із сином на момент відкриття спадщини, судом встановлено, що вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Між тим відповідач [PERSON] , дружина спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] не зверталась, спірним житловим приміщенням не користувалась, в судовому засіданні 06.08.2025 позовні вимоги визнала в повному обсязі, так само як і неповнолітня [PERSON] , яка на час розгляду справи досягла чотирнадцятирічного віку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації, може бути видане на підставі правовстановлюючих документів. У відповідності до п. 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Положеннями п. 4.19 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги, що позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті матері, яка в свою чергу у відповідності до положень ЦК України прийняла спадщину після смерті її матері та сина, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі та відсутність для [PERSON] можливості в позасудовому порядку оформити спадкові права на квартиру, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом. Оскільки позивач у позові не просив відшкодувати йому судові витрати, тому, з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: approved